Постанова
Іменем України
 
29 серпня 2019 року
м. Київ
справа №0306/4879/2012
провадження № 61-33710св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ,
заінтересована особа - Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області,
заінтересована особа (стягувач)- Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,
представник заінтересованої особи - ОСОБА_5,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року, постановлену під головуванням судді Логвинюк І. М.,та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів   Матвійчик Л. В., Федонюк  С. Ю., Русинчука М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ( далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ) заінтересовані особи - ПАТ «Альфа - Банк», Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області,                ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .,  звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. 
В обґрунтованння вказаної заяви заявник посилався на те, що  судовими  рішеннями Ковельського міськрайонний суд Волинської області та Апеляційного суду Волинської області   стягнуто  із ОСОБА_1 ,                ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором № 490051353 у сумі 168 807,34 грн. 
У вересня 2016 року  між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено договір факторингу № 2 016 - ЗАБ/ДГ, за яким право вимоги за кредитним договором № 490051353 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 
Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило заяву задовольнити та замінити стягувача - ПАТ «Альфа - Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»,  як правонаступника.
 
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Ковельського міськрайонного судуВолинської області від                      11 травня 2017 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.
Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайонним судом Волинської області 07 березня 2013 р. у цивільній справі за позовом Ковельського міськрайонного суду Волинської обл. № 0306/4 879/12 провадження                    № 2/0306/1 168/12 за позовом ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  як його правонаступника.
УхвалоюАпеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2017 року ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 11 травня 2017 року залишено без змін.
Судові рішення  мотивовані тим, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» є правонаступником стягувача ПАТ «Альфа - Банк», а тому наявні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 серпня        2017 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                   № 0306/4879/2012 з Ковельського міськрайонного суду Волинської області. 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У  червні 2018 року справу № 0306/4879/2012  передано до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що  судами порушено статтю 27 ЦПК України ( в редакції діючій  до 15 грудня 2017 року).
Суд  не зупинив  провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі за скаргою ОСОБА_1 на  постанову про відкриття виконавчого провадження, чим було порушено статтю 201 ЦПК України ( в редакції діючій  до 15 грудня 2017 року).
Судами порушено статтю 378 ЦПК України ( в редакції діючій  до 15 грудня 2017 року), оскільки право на звернення з  заявою про заміну сторони виконавчого провадження має право тільки державний виконавець або  одна із сторін виконавчого провадження.
Суд безпідставно відмовив у поновленні строку подання скаргу на постанову про відкриття виконання провадження, оскільки переривання строку давності  пред`явлення виконавчого документу до виконання у даній справі не встановлено.
 
Відзив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на касаційну скаргу мотивовано тим, що касаційна скарга є безпідставною та такою, що суперечить  нормам чинного законодавства України.
Інші учасники наданим їм правом на подачу відзиву не скористались.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2012 року у цивільній справі позовом ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі.
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2013 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від                       28 вересня 2012 року у даній справі змінено в частині стягнутої суми заборгованості за кредитом та розміру відшкодованих судових витрат та було стягнуто з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку 168 807 грн. 34 коп. боргу та судові витрати у справі.
12 лютого 2013 року позивачем подано до суду заяву про видачу виконавчого листа, який виданий судом .
07 березня 2013 року судом, за заявою ПАТ «Альфа - Банк», видано виконавчий лист  в якому стягувачем зазначено ПАТ «Альфа - Банк».
26 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено договір факторингу № 2016 - ЗАБ/ДГ та Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за якими ПАТ «Альфа - Банк» відступився на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» правом вимоги за кредитним договором від 07 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 (а.с.3-7).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Доводи касаційної скарги відносно того, що    судами порушено статті 27, 378 ЦПК України ( в редакції діючій  до 15 грудня 2017 року)  не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».
 До аналогічного висновку дійшов   Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 334/10744/14-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
Таким чином, постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.
Доводи касаційної скарги відносно того, що суд  не зупинив  провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі за скаргою ОСОБА_1 на  постанову про відкриття виконавчого провадження, чим порушено статтю 201 ЦПК України ( в редакції діючій  до 15 грудня 2017 року) не заслуговують на увагу, оскільки  ОСОБА_1 ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року відмовлено у поновленні строку на подання  скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність клопотання про зупинення провадження.
 
Доводи касаційної скарги про те що, суд безпідставно відмовив у поновленні строку подання скарги на постанову про відкриття виконання провадження, не заслуговують на увагу, оскільки це не є предметом дослідження даної касаційної скарги та не впливає на вирішення справи про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи, на які посилається скаржник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 серпня           2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             А. А. Калараш
 
                                                                                     А. О. Лесько 
 
                                                                                     С. П. Штелик