Постанова 
Іменем України
 
27 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 569/66/17
провадження № 61-30523св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року у складі судді Харечка С. П., та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року в складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» (далі - РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал») про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» у трудових відносинах. 15 грудня 2016 року його звільнено з роботи з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
 
Посилаючись на те, що його звільнення проведене із порушенням вимог трудового законодавства, просив скасувати наказ (розпорядження) № 373-к-ВД-001221 РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» від 15 грудня 2016 року про припинення трудового договору (контракту), поновити його, ОСОБА_1 , на роботі в РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» з 15 грудня 2016 року з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. 
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено відповідно до вимог трудового законодавства, тому ОСОБА_1 не підлягає поновленню на роботі.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 569/66/17 і витребувано її з Рівненського міського суду Рівненської області.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
24 травня 2018 року справу № 569/66/17 передано до Касаційного цивільного суду у вкладі Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу № 569/66/17 призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки у РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» зміна штатного розпису проведена не у бік зменшення, а у бік збільшення, відповідно скорочення штату працівників не мало місця, отже і у роботодавця не виникло передумов для розірвання з ОСОБА_1 трудового договору. Крім того, не враховано переважне право у розумінні статті 42 КЗпП України та всупереч статті 43 КЗпП України звільнення відбулось без попередньої згоди профспілкової організації, членом якої був ОСОБА_1 .

У вересня 2017 року РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін. Указувало, що підстав для скасування судових рішень немає, оскільки суди дійшли правильних висновків. Крім того, вважає всі наведені в касаційній скарзі доводи необґрунтованими та такими, що зводяться лише до незгоди із судовим рішенням.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_1 з 04 квітня 2014 року обіймав посаду заступника директора з виробництва та експлуатації РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», що підтверджується копією трудової книжки.
 
05 жовтня 2016 року з метою приведення у відповідність штатного розпису до організаційно-штатної структури підприємства, для забезпечення ефективної організації роботи структурних підрозділів підприємства та раціонального використання фонду оплати праці, ураховуючи економічну обґрунтованість та доцільність утримання запланованої чисельності працівників підприємства та упорядкування організаційно-штатної структури РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» видало накази №№ 363, 364 про внесення змін у штатний розпис підприємства та про скорочення штату працівників, відповідно до яких з 15 грудня 2016 року скорочено посаду заступника директора з виробництва та експлуатації (1 штатна одиниця) та виведено дану посаду з штатного розпису, на якій працював ОСОБА_1 
 
15 грудня 2016 року на підставі наказу № 373-к-ВД-001221 ОСОБА_1 звільнено з роботи з підстав, передбачених пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Згідно попередження про розірвання трудового договору № 3053/01-11 від 12 жовтня 2016 ОСОБА_1 повідомлено про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України - 15 жовтня 2016 року. Також, ознайомлення позивача із даним попередженням підтверджується актом про відмову від підпису в попередженні про розірвання трудового договору від 13 жовтня 2016 року, складеного за участі: ОСОБА_2 начальника відділу кадрів, ОСОБА_3 юрисконсульта.
 
Крім того, 12 жовтня 2016 року на оперативній нараді в кабінеті позивача, було оголошено накази №№ 363, 364 про внесення змін у штатний розпис підприємства та про скорочення штату працівників, яким було скорочено посаду позивача, що підтверджується показами свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - начальник планово-економічного відділу, ОСОБА_5 - головний інженер. 
 
Після оперативної наради, в присутності свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позивачу оголошено лист пропозицію від 11 жовтня 2016 року про наявні вакантні посади на підприємстві, зокрема посада - начальника служби водопровідного господарства м. Рівне, що підтверджується актом про відмову від підпису при ознайомленні з наказами та листом пропозицією від 12 жовтня 2016 року, складеного за участі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та показами самих свідків, допитаних в судовому засіданні.
 
Відповідно до попередження про розірвання трудового договору від 13 жовтня 2016 року № 3077/01-11 ОСОБА_1 18 жовтня 2016 року повідомлено про майбутнє звільнення із займаної посади з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та знову запропоновано вакантні посади.
 
Також ОСОБА_1 ще двічі повідомлялося про наявність вакантних посад: листом-пропозицією від 22 листопада 2016 року № 3639 (отримав - 24 листопада 2016 року) та 15 грудня 2016 року № 3901 (відмовився від отримання).
 
Відповідно до акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 28 грудня 2016 року №50А/04-07 Управлінням Держпраці у Рівненській області проводилась позапланова перевірка щодо дотримання норм чинного законодавства України під час проведення процедури звільнення ОСОБА_1 . У акті зазначено, що «процедура звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з виробництва та експлуатації у зв`язку з скороченням штату працівників РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» проведено з додержанням вимог трудового законодавства України, жодних порушень не виявлено.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
 
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня2015 року № 6-491цс15. 
 
Статтею 43-1 КЗпП України встановлює випадки, коли роботодавець має право розірвати трудовий договір з працівником без попередньої згоди профспілкового органу, зокрема, стосується припинення трудового договору у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.
 
З огляду на викладене суди попередніх інстанцій, встановивши своєчасне попередження відповідачем ОСОБА_1 про скорочення займаної ним посади, відсутність у РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» інших рівнозначних посад, а також відмову позивача від наявних вакантних посад у товаристві, дійшли обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства України про працю.
 
Крім того, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що оскільки позивач займав на підприємстві керівну посаду - «заступник директора з виробництва та експлуатації», адміністрація підприємства, керуючись положеннями статті 43-1 КЗпП України, правомірно не зверталася до профспілкового органу підприємства на отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 
 
Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       С. Ю. Бурлаков
                                                                                                А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун