Постанова
Іменем України                                            
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 760/21858/15-ц
провадження № 61-16153св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна служба інтелектуальної власності України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Технопривод»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Технопривод» та касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у складі судді: Шереметьєвої Л. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Пікуль А. А., Саліхова В. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Технопривод» (далі - ТОВ «Технопривод») про визнання повністю недійсним патенту України на винахід та зобов`язання внести зміни до Державного реєстру патентів України.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 10 червня 2011 року Державний департамент інтелектуальної власності України зареєстрував та видав на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 патент № НОМЕР_1 на винахід «Трос дистанційного керування».
 
Позивач вказував, що винахід застосовувався в промисловості, зокрема, машинобудуванні, багатьма виробниками, задовго до подання відповідачами заявки №а200906488 на вказаний патент, тобто 22 червня 2009 року, а отже не є новим і не має винахідницького рівня. Існує ймовірність, що відповідачі можуть заборонити позивачу користуватись виробами, які підпадають під винахід на який виданий патент № 94780. Крім того, існування патенту порушує його право, як громадянина, який прагне жити в цивілізованій та правовій державі, в якій кожний виданий державним органом документ має відповідати чинним нормативно-правовим актам.
 
ОСОБА_1 просив:
визнати недійсним патент України № 94780 від 10 червня 2011 року;
зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі про визнання його недійсним та зробити про це відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що висновок експерта в частині визнання винаходу за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року таким, що не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» зроблений із посиланням на копії ліцензійної угоди № 34-02/53355-260 від 07 грудня 1984 року з додатками (кресленнями тросів дистанційного керування), витягу «Русские автобусы» ООО «Ликинский автобус» Автопромекспорт. Технология технического обслуживания автобусов ЛиАЗ -525640 с двигаталем КамаЗ - 740.11, 2004 року; копії патенту США № 3 395 551 «PUSH-PULL CABLE CASING» від 06 серпня 1968 року та переклад до неї, копії патенту США № 3 238 808 «FLEXIBLE CONTROL» від 08 березня 1966 року. Такий висновок судового експерта в частині визнання винаходу за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року таким, що не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» не знайшов підтвердження іншими наявними у справі доказами, зокрема суперечить вказаному висновку про відповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи від 24 березня 2011 року № 7814/3А/11 та заперечувався відповідачами із посиланням на висновки Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) Державної служби інтелектуальної власності України за якими висновок вищезазначеної судової експертизи є неправильним по суті.
 
При відхиленні доводів апеляційних скарг апеляційний суд на виконання положень частини четвертої статті 10 ЦПК України роз`яснив сторонам право заявити клопотання про призначення повторної судової експертизи з метою усунення наявних суперечностей в суді апеляційної інстанції, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання, проте такого заявлено не було. З власної ініціативи апеляційний суд не вправі призначати таку експертизу. Тому апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на висновок судової експертизи як підставу задоволення позову.
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2017 року ТОВ «Технопривод» подало касаційну скаргу, у якій просить оскаржені рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову і дійшли помилкового висновку про відмову у його задоволенні. Згідно висновку судового експерта винахід за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року є таким, що не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень».
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно відхилені висновки судової експертизи по справі. Права позивача є порушеними оскільки він не може здійснювати свою підприємницьку діяльність пов`язану з використанням винаходу за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року.
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 надіслав заперечення на касаційну скаргу ТОВ «Технопривод», в якому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Зазначає, що висновок експертизи на який посилається позивач є неправильним по суті. Колегія суддів роз`яснила сторонам право заявити клопотання про призначення повторної судової експертизи з метою усунення наявних суперечностей, проте такого заявлено не було. З власної ініціативи апеляційний суд був не вправі призначати таку експертизу. Позивач не довів порушення його прав.
 
У липні 2017 року ОСОБА_2 надіслав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Зазначає, що висновок експертизи не є обов`язковим для суду. Висновок експертизи на який посилається позивач є неправильним по суті. Позивач не довів порушення його прав.
 
У липні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надіслали заперечення на касаційні скарги, підписане представником ОСОБА_5 , в якому просили касаційні скарги відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Позивач є неналежним, як і третя особа. Об`єктом винаходу є технічне рішення для поліпшення процесу експлуатації тросу, яке позивачем не оспорюється. Висновок експертизи на який посилається позивач є неправильним по суті. Позивач не довів порушення його прав.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Технопривод».
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1   
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Рух справи
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційних скаргах, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 22 червня 2009 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заявку № 200906488 на видачу патенту України на винахід «Трос дистанційного керування».
 
24 березня 2011 року за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою № 200906488, висновку Державного підприємства «Український інститут промислової власності» Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», заявлений винахід відповідає умовам патентоздатності. 
 
10 червня 2011 року Державним департаментом інтелектуальної власності України на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований і виданий патент України № 94780 на винахід «Трос дистанційного керування», що підтверджується випискою з державного реєстру патентів України на винаходи. Дата, до якої підтримано чинність патенту - 22 червня 2016 року, очікувана дата закінчення терміну дії патенту - 22 червня 2029 року. 
 
За результатами проведеної судової експертизи, експертом Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності МЮ України Коротким Є. В., складений висновок № 160/16 від 13 жовтня 2016 року, згідно з яким: винахід за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи; винахід за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» відповідно до матеріалів справи, оскільки є очевидним і випливає з рівня техніки
 
Суди встановили, що висновок експерта в частині визнання винаходу за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року таким, що не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» зроблений із посиланням на копії ліцензійної угоди № 34-02/53355-260 від 07 грудня 1984 року з додатками (кресленнями тросів дистанційного керування), витягу «Русские автобусы» ООО «Ликинский автобус» Автопромекспорт. Технология технического обслуживания автобусов ЛиАЗ -525640 с двигаталем КамаЗ - 740.11, 2004 року; копії патенту США № 3 395 551 «PUSH-PULL CABLE CASING» від 06 серпня 1968 року та переклад до неї, копії патенту США № 3 238 808 «FLEXIBLE CONTROL» від 08 березня 1966 року. Проте висновок судового експерта в частині визнання винаходу за патентом № 94780 від 10 червня 2011 року таким, що не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» не знайшов підтвердження іншими наявними у справі доказами, зокрема суперечить вказаному висновку про відповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи від 24 березня 2011 року № 7814/3А/11 та заперечувався відповідачами із посиланням на висновки Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) Державної служби інтелектуальної власності України за якими висновок зазначеної судової експертизи є неправильним по суті.
 
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
 
Відповідно до частини першої та другої статті 459 ЦК України винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Об`єктом винаходу може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології.
 
Згідно частини першої статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці; в) порушення вимог частини другої статті 37 цього Закону; г) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. 
 
Тлумачення статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» свідчить, що суб`єктом, який може звертатися із позовом про визнання недійсним патенту може бути будь-яка заінтересована особа. Оскільки у статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» не передбачено певних кваліфікуючих вимог до особи, що звертається з відповідною вимогою. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
 
У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
 
Встановивши, що позивачем не доведено підстав для визнання недійсним оспорюваного патенту, суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на осіб, які подали касаційні скарги.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технопривод» залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     І. О. Дундар
 
                                                                                              В. І. Журавель
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук