Постанова
Іменем України
14 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 344/1792/16-ц
провадження № 61-22264св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Висоцької В. С., 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),  Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач – державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
представник позивача – Буняк Марія Василівна,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 
представник ОСОБА_4 – ОСОБА_7,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року                у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Матківського Р. Й., Максюти І. О.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»                ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі – Закон України                  від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2016 року державне міське підприємство «Івано- Франківськтеплокомуненерго» (далі – ДМП «Івано- Франківськтеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6  є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в квартирі АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що відповідачі не сплачували за отримані послуги, станом на 01 червня 2015 року за квартирою рахується заборгованість з теплопостачання у сумі 3 388,28 грн.
Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зазначену заборгованість.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                   від 02 грудня 2016 року в складі судді Польської М. В. позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з теплопостачання станом на 01 червня 2015 року                  в сумі 2 322,19 грн; стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» по 459,33 грн витрат зі сплати судового збору; у решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, якщо вони фактично користувалися ними. Строк позовної давності переривався у зв’язку зі зверненням ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до суду із заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання. Вимоги заявленого позову підлягають задоволенню лише у підтвердженій позивачем сумі заборгованості. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                          від 02 грудня 2016 року скасовано, позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь                         ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з теплопостачання станом на 01 червня 2015 року по 464,43 грн; стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь                          ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» по 81,20 грн витрат зі сплати судового збору; у решті позову відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що витрати на послуги з теплопостачання мають нести 5 співвласників квартири. Оскільки позовні вимоги заявлені лише до ОСОБА_4, ОСОБА_5,                   ОСОБА_6, інші співвласники квартири ОСОБА_8 та                   ОСОБА_9 до участі в справі не залучалися, то з кожного з відповідачів підлягає стягненню по 1/5 частині заборгованості за послуги з теплопостачання.
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                                ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року та залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2016 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року касаційне провадження, витребувано справу з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року                 № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.
У квітні 2018 року справу передано до Верхового Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегію в складі п’яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що позов пред’явлено до зареєстрованих у квартирі осіб відповідно до виписки з будинкової книги, про наявність інших власників (співвласників) квартири, за якою рахується заборгованість за надані послуги,  ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» не було відомо, в базі абонентів підприємства містяться відомості лише про трьох осіб, які проживають у квартирі.
Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є постачальником теплової енергії до квартири АДРЕСА_1, яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1996 року належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 
04 червня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області за заявою ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» видав судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі                    3 490,80 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 121,80 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                      від 30 червня 2015 року зазначений судовий наказ скасовано.
Станом на 01 жовтня 2016 року відповідно до довідки ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» від 04 листопада 2016 року заборгованість за послуги з теплопостачання, що надаються до квартири АДРЕСА_1, становить 2 322,19 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналогічна норма містилася у частині першій статті 11 ЦПК України у редакції цього Кодексу, чинної на момент розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій
За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України від 24 червня                   2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. 
Такі послуги надаються споживачу – фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року                 № 1875-IV передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов'язку оплачувати надані послуги.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Під час розгляду справи у судів першої інстанції ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_11 заявив про застосування позовної давності.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до винесення ним рішення.
Вирішуючи питання строку звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції, з висновком якого у цій частині погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що подання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» у 2015 році заяви про видачу судового наказу,    у результаті чого підприємству було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості за послуги з теплопостачання, який у подальшому було скасовано, відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, у такому разі позивач звернувся до суду з цим позовом у 2016 році у межах трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України). 
Щодо стягнення з відповідачів заборгованості у рівних частках
Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов’язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.
Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).
Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні. 
Якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).
Натомість, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (статті 541 ЦК України).
Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач надавав послуги з теплопостачання у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачам і ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яких  не залучено до участі в справі.
За відсутності договору, який визначає солідарне зобов’язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів по 1/5 частки заборгованості за отримані послуги з теплопостачання та відмову у стягненні заборгованості (2/5 частки), яка підлягає сплаті іншими двома співвласниками квартири, до яких позов не заявлявся.
Доводи касаційної скарги про те, що постачальник не знав про інших співвласників квартири, не заслуговує на увагу, оскільки зазначене не позбавляє  ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» права звернути до суду з вимогами до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення решти заборгованості за послуги з теплопостачання.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                 і процесуального права.
За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року – без змін.
Щодо судових витрат 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.  
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. О. Лесько
| С. Ю. Мартєв
| В. М. Сімоненко
| С. П. Штелик