Постанова
Іменем України
 
22 травня 2019 року
місто Київ
 
справа № 287/544/15-ц
провадження № 61-12722св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року у складі судді Ковальчука М. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Талько О. Б., Шевчук А. М.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у грудні 2015 року звернулася до суду із позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні домоволодінням на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без надання їм іншого жилого приміщення, а також вселити її у спірний будинок.
Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Радовельської сільської ради від 06 лютого 2013 року спірний будинок виділений для проживання їй та членам її сім`ї, а рішенням від 28 січня 2015 року № 3 будинок переданий їй та членам її сім`ї у приватну власність. Проте реалізувати своє право власності вона не може, оскільки в будинку незаконно проживають відповідачі.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 травня 2017 року, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 287/646/16-ц за позовом Радовельської сільської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що, оскільки основним доказом у справі за позовом ОСОБА_1 є свідоцтво про право власності на будинок на АДРЕСА_1 , за позовом Радовельської сільської ради правомірність свідоцтва є предметом судового розгляду, за яким позивач просить його скасувати, то наведені обставини дають підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно виключає можливість на підставі свідоцтва про право власності, яким ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та виселення, ухвалити законне та обґрунтоване рішення суду до вирішення справи за позовом Радовельської сільської ради до ОСОБА_1 та інших членів сім`ї.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що результат розгляду справи щодо оцінки дійсності свідоцтва про право власності на будинок, яким ОСОБА_1 обґрунтовує право вимоги щодо усунення перешкод у користуванні будинком, безпосередньо впливає на вирішення такої вимоги.
Правові висновки Верховного Суду України, викладені у справах 
№ 6-1367цс15, № 6-1957цс16, на які посилався заявник у апеляційній скарзі, висловлені щодо обставин, які не є тотожними із обставинами цієї справи, а тому апеляційний суд не застосував їх до спірних правовідносин.
Також апеляційний суд зазначив, що у зазначених справах є відмінними позивачі, відповідачі, а також не збігається предмети спору, тому відсутні підстави для об`єднання позовів в одне провадження.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 травня 2017 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Заявник зазначає, що під час постановлення оскаржуваних ухвал суди першої та апеляційної інстанцій порушили право позивача на розумні строки розгляду справи. Судами не зазначено обставини, які дають підстави для висновку про неможливість розгляду цієї цивільної справи до вирішення іншої цивільної справи.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення в цілому відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а отже, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Відповідні норми спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.
Задовольняючи вимоги клопотання про зупинення провадження у справі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновків, що рішення у справі № 287/646/16-ц, предметом спору якого є свідоцтво про право власності на будинок, може спростувати підставу позову у цій справі, оскільки ОСОБА_1 звернулася з позовом як власник будинку на підставі оспорюваного свідоцтва.
З врахуванням наведеного суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що результат вирішення справи № 287/646/16-ц матиме значення для вирішення цивільної справи, яка переглядається, оскільки стосується підстав позову та предмета доказування, між цими справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, що є безумовною підставою для зупинення провадження у справі.
У разі задоволення позову Радовельської сільської ради у іншому судовому провадженні відпадуть підстави, на які позивач посилається у цьому провадженні, зокрема, що право власності на спірне майно належить ОСОБА_1 
При цьому за змістом пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року зупинення провадження за таких підстав є обов`язком суду.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правильно застосував пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи, оскільки суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно з`ясувавши обставини, викладені у клопотанні про зупинення провадження у справі, навів вичерпні висновки за результатом розгляду цього клопотання.
Верховний Суд також врахував, що на момент розгляду справи в касаційному порядку вирішено по суті спір у справі, до завершення розгляду якої зупинялось провадження у справі, що переглядається.
З огляду на наведене та враховуючи те, що правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, Верховний Суд визнає касаційну скаргу очевидно необґрунтованою.
Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик