Постанова
Іменем України 
 
24 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 243/8090/16-ц
 
провадження № 61-16622 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., 
Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - Фонд державного майна України;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 
2016 року у складі судді Хаустової Т. А. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Постолової В. Г., Санікової О. С., Канурної О. Д., 
ВСТАНОВИВ :
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.
Позов мотивовано тим, що у період з 08 липня 1985 року по 22 червня 
1998 року вона працювала у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод»), яке несвоєчасно виплачувало їй заробітну плату. 
Рішенням Слов`янського міського суду Донецької області від 01 вересня 
1998 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1 201 грн 93 коп. Судове рішення виконано у травні 
2016 року на підставі виконавчого листа. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 25 серпня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь індексацію заробітної плати у сумі 
12 396 грн 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21 391 грн 60 коп., а всього - 33 787 грн 59 коп. Виконавчий лист подано до виконання до органів державної виконавчої служби.
27 вересня 2016 року вона отримала довідку ліквідатора, у якій зазначено, що виконати зазначене судове рішення неможливо, оскільки заборгованість по заробітній платі станом на 01 вересня 2016 року складає 4 080 грн, а 24 січня 2013 року одержала листа від регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, в якому зазначено, що станом на 01 січня 2013 року в реєстрі державних корпоративних прав у Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».
Вважала, що оскільки частка державної власності у статутному капіталі 
ВАТ «Содовий завод» складає 100 %, то на підставі статті 619 ЦК України Фонд державного майна України повинен нести субсидіарну відповідальність за невиконання боржником своїх зобов`язань.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила судстягнути з Фонду державного майна Українина її користь індексацію заробітної плати у розмірі 12 396 грн 23 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 20 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України та стягнення з нього індексації заробітної плати, яка своєчасно не була виплачена ВАТ «Содовий завод» позивачу. Фонд державного майна України 
не є правонаступником ВАТ «Содовий завод». 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України поряд із відповідальністю ВАТ «Содовий завод». Вимоги ОСОБА_1 підлягають вирішенню у порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року касаційне провадження 
у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України 
у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що її право, гарантоване Конституцією України, КЗпП України, статтею 1 Першого Протоколудо Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було порушене. Виплату заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 чекає 18 років і за цей час органи державної влади не вжили заходів щодо сплати заборгованості по заробітній платі та виконання судового рішення. Поряд із відповідальністю боржника законодавством передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є Фонд державного майна України, відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Заперечення на касаційну скаргу не надійшло. 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із вимогами частини першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено, що у період з 08 липня 1985 року по 22 червня 
1998 року  ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод», засновником якого є держава в особі Фонду державного майна України.
Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. (а. с. 9).
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати у сумі 12 396 грн 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21 391 грн 60 коп., а всього -
33 787 грн 59 коп. (а. с. 4-6).
Звертаючись до суду позовом,  ОСОБА_1 просила стягнути з Фонду державного майна України індексацію заробітної плати у розмірі 12 396 грн 
23 коп., посилаючись на те, що ВАТ «Содовий завод» перебуває у стані ліквідації та не має достатніх грошових коштів для погашення боргів за виконавчими документами.
Згідно з частинами першою, другою статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовиться задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього у розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.
Тлумачення вказаної норми свідчить, що субсидіарна відповідальність має місце тільки у випадку, коли вона встановлена договором або законом. Якщо субсидіарна відповідальність передбачена договором, то додатковий боржник добровільно зобов`язується перед кредитором нести відповідальність у разі порушення зобов`язання основним боржником. Законом субсидіарна відповідальність покладається на особу незалежно від її волі.
Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).
Держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 176 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа 
не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Статтями 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» передбачено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику 
у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а між сторонами у справі 
не існувало будь-яких зобов`язань, обґрунтовано виходили з відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 619 ЦК України, на Фонд державного майна України через невиконання ВАТ «Содовий завод» судового рішення, яке ухвалене під час процедури банкрутства останнього, у зв`язку з чим дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Посилання у касаційній скарзі на те, що поряд із відповідальністю боржника законодавством передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є Фонд державного майна України, є безпідставними. 
Нормами статті 619 ЦК України регулюються правовідносини зобов`язального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність.
Засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України.
Відповідно до положень частини другої статті 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном.
ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Згідно з частиною першою статті 38 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим Законом. 
Також безпідставним є посилання у касаційній скарзі на положення статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки гарантії за цією нормою права стосуються державних органів, державних підприємств, установа, організація, юридичних осіб, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства, до переліку яких не входить акціонерне товариство.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області 
від 08 грудня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Г. В. Кривцова
 
Д. Д. Луспеник