Постанова                                                        
Іменем України                                             
 
17 липня 2019 року 
місто Київ
 
справа 295/507/15-ц
провадження № 61-30442св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
треті особи: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира Міністерства оборони України, Будинкоуправліня № 3 Житомирської КЕЧ району, Міністерство оборони України, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської  області у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М.,        Микитюк О. Ю., від 19 липня 2017 року, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та житловим приміщенням.
 
У процесі розгляду справи, змінивши предмет позову та зменшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила визнати за нею право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 , жилою площею 12,4 кв. м.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона, на підставі дозволу начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира Міністерства оборони України ( далі - КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України) від 11 березня 2008 року, зареєстрована у житловому приміщенні АДРЕСА_1 та користується ним на підставі договорів найму. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2017 року  позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 , жилою площею       12,4 кв. м за ОСОБА_1 .  
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач фактично користується спірним приміщенням на підставі договору найму житлового приміщення в будинках державного і комунального житлового фонду, який не був розірваний чи визнаний недійсним, тому набула право користування ним.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. 
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2017 року  скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1  відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач зареєстрована у спірному житловому приміщенні та користується ним на підставі договорів найму, які на час ухвалення рішення судом першої інстанції у визначеному законом порядку визнані недійсними чи розірвані не були, тому відсутні підстави для додаткового визнання за ОСОБА_1 права користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку.     
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував усіх обставин справи, унаслідок чого неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції.
Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що її право користування житловим приміщенням оспорюється відповідачами, тому підлягає судовому захисту на підставі статті 392 ЦК України.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних               і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Спільним листом начальника КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України та начальника житлового господарства КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України від 11 березня 2008 року № 873, ОСОБА_1 надано у користування жилу площу та зобов`язано начальника Будинкоуправління № 1 Житомирської КЕЧ району зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_4 . 
 
Позивач користується спірним житловим приміщенням на підставі договору найму, який вона уклала 17 березня 2008 року з Будинкоуправлінням №1 Житомирської КЕЧ району. Відповідно до умов договору найму, ОСОБА_1 надано у безстрокове користування житло в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 12,4 кв. м, що складається із однієї кімнати жилою площею 12,4 кв. м.
03 липня 2009 року між Будинкоуправлінням № 3 Житомирської КЕЧ району та ОСОБА_1 укладено договір найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду № 128. Відповідно до умов договору найму, ОСОБА_1 отримала право безстрокового користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 загальною площею 30,46 кв. м, що складається із однієї кімнати жилою площею 22,40 кв. м. 
Рішенням виконавчого комітету Житомирськї міської ради від 06 червня 2012 року № 224 «Про надання замовникам погодження на використання та реконструкцію існуючих об`єктів архітектури» КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України погоджено реконструкцію кімнати № АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень, для наймача ОСОБА_1 . 
Починаючи з 26 грудня 2016 у провадженні Богунського районного суду         м. Житомира перебуває справа №295/14478/16-ц за позовом            ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , виконавчого комітету Житомирської міської ради, КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України, ОСОБА_7 , Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району про визнання недійсними договорів найму житла, укладених з ОСОБА_1 , визнання незаконним рішення виконкому щодо погодження ОСОБА_1 реконструкції кімнати з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження                     у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права  
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. 
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                      і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні                    в судовому засіданні. 
 
Рішення суду апеляційного суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Частиною другою статті 810 ЦК України передбачено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом. 
 
Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.
 
Таким чином, відносини, які виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативними актами житлового законодавства (частина перша статті 3 ЖК Української РСР).
 
Відповідно до пункту 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМ України) від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України від 28 грудня 2016 N 1024 користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитками здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування. 
 
Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована та користується спірним житловим приміщенням у будинку державного, громадського житлового фонду на підставі договорів найму, укладених з житлово-експлуатаційною організацією - Будинкоуправління   № 3 Житомирської КЕЧ району. Ці договори найму, на час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням, не  визнані недійсним чи розірваними, тому суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для додаткового визнання за позивачем право користування цим приміщенням у судовому порядку. 
 
Щодо тверджень позивача, що її порушене право підлягає захисту в порядку статті 392 ЦК України, Верховний Суд зазначає наступне.
 
Правовий режим статті 392 ЦК України покликаний захищати права власника майна. 
Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.
 
У касаційний скарзі ОСОБА_1 , вказує, що її право користувача спірним житловим приміщенням оспорюється та не визнається відповідачами. 
 
Права користувача житлового приміщення, що входить до державного чи громадського житлового фонду, тобто наймача, яким і є ОСОБА_1 , урегульовані житловим законодавством. Тому підстави для захисту порушених чи оспорюваних відповідачами прав користувача житлового приміщення ОСОБА_1 із застосуванням норм, що регулюють права власників, а не користувачів державного чи громадського житлового фонду (наймачів) - відсутні.
 
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня       1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці засновування судами Житлового кодексу Української РСР» визначено, що в силу статті 61 ЖК Української РСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі статтею 18 ЖК Української РСР належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.
 
Однак, апеляційний суд не звернув увагу, що ОСОБА_1 , змінюючи свої позовні вимоги та просячи визнати за нею право користування житловим приміщенням, адресувала ці вимоги до неналежних відповідачів       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тобто фізичних осіб - інших наймачів, які не є власниками спірного житлового приміщення, і не наділені  повноваженнями надавати в користування житлові приміщення. Належним відповідачем у цьому випадку є наймодавець (виконком Житомирської міської ради, КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України).
 
У справі, що переглядається, позивач не заявляла клопотань про заміну первісних відповідачів належним відповідачем чи про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів.
Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості     позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що позивач зареєстрована у спірному житловому приміщенні та користується ним на підставі договорів найму, які на час ухвалення рішення судом першої інстанції у визначеному законом порядку визнані недійсними чи розірваними не були, а тому відсутні підстави для додаткового визнання за ОСОБА_1 права користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку, допустився порушень вимог законодавства. Тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням слід відмовити з інших правових підстав, а саме: в зв`язку з тим, що позов про визнання права користування житловим приміщенням пред`явлено до неналежних відповідачів. 
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Дов оди касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного ухвалено частково без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення апеляційного суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Оскільки Верховний Суд змінює рішення апеляційного суду, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 389, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець