ПОСТАНОВА
Іменем України

31 липня 2019 року 
Київ
справа №320/3400/16-а(2-а/320/137/16)
адміністративне провадження №К/9901/23046/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: Уханенка С. А. (головуючий), Богданенка І.Ю., Дадим Ю.М.

І. Суть спору та історія справи
1. ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просив визнати дії Виконавчого комітету Мелітопольської    міської ради    Запорізької області при наданні відповіді на звернення від 01.04.2016 протиправними; зобов`язати Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області розглянути заяву від 01.04.2016 відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при наданні відповіді на його заяву від 01.04.2016 порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян».
3. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4.  ОСОБА_1 01.04.2016 було подано заяву на ім`я Мелітопольського міського голови Мінька С.А.
5. На вказану заяву, виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області було надано відповідь «Про розгляд заяви» від 08.04.2016.
6. Вважаючи, що його звернення посадовими особами згідно чинного законодавства не розглядалось, позивач звернувся з даним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області постановою від 11 липня 2016 року позовні вимоги задовольнив.
7.1. Визнав дії виконавчого комітету Мелітопольської міської ради при наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01.04.2016 протиправними.
7.2. Зобов`язав виконавчий комітет Мелітопольської міської ради розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.04.2016 відповідно до  Закону України «Про звернення громадян».
8. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що представник виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області не надав доказів для підтвердження факту розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідно до чинного законодавства. Крім того, з тексту відповіді на звернення ОСОБА_1 не вбачається, що заявнику було роз`яснено право на оскарження.
9. Додатковою постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року стягнуто з виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.
10. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 29 листопада 2016 року скасував постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року та додаткову постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року та прийняв нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовив.
11. Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що з огляду на обставини, викладені у зверненні позивача та відсутність в ньому конкретних фактів та поставлених питань, звернення позивача від 01.04.2016 розглянуто з дотриманням вимог  Закону України «Про звернення громадян»  по суті викладеного, відповідь надана уповноваженими на те особами у строк, встановлений законом, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.
IV. Касаційне оскарження 
12. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
13. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що апеляційну скаргу було прийнято до розгляду Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом після закінчення строку на апеляційне оскарження, що є порушенням ч.4 ст.189 КАС України. Крім того, позивач зазначає, що у своєму зверненні від 01.04.2016 ним викладені обставини з посиланням на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2011 року у справі №2а-17913/11 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2014 року по справі №320/10017/13-а, а також вказано на некваліфікованість юриста ОСОБА_2 та порушення працівником Мелітопольського міськвиконкому ОСОБА_3 прав громадян та зловживання ним своїм службовим становищем, проте відповідачем у своїй відповіді жодним чином не надано оцінки вказаному, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції.
14. Водночас представник відповідача у запереченні вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Нормативне регулювання
15. За правилами частини третьої  статті 3 КАС України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
16.  Приписами частини другої  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
17.  Закон України «Про звернення громадян»  регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм  Конституцією України  права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
18. Частиною першою  статті 1 Закону України «Про звернення громадян»  передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
19.  Відповідно до  статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
19.1. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
19.2. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених  Конституцією  та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
19.3. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.    
20. Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
20.1. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
20.2. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
21. Згідно з пунктом шостим частини першої  статті 18 Закону України «Про звернення громадян»  громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
22.   Відповідно до   статті 19 Закону України «Про звернення громадян»    органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
23. Згідно із статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»  звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
VІ. Позиція   Верховного Суду
24.  Як вбачається з матеріалів справи, у поданій позивачем заяві, останнім, з посиланням на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2011 року у справі №2а-17913/11 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2014 року по справі №320/10017/13-а, зазначено про не кваліфікованість юриста ОСОБА_2 та про порушення працівником Мелітопольського міськвиконкому ОСОБА_3 прав громадян, зловживання ним своїм службовим становищем та викладено прохання огородити жителів міста від таких підлеглих, як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
25. Згідно наданої відповіді від 08.04.2016, позивачу було повідомлено, що ОСОБА_3 займає посаду головного спеціаліста відділу з благоустрою та екології виконавчого комітету Мелітопольської міської ради з 22.09.2014, до компетенції якого відносяться питання благоустрою, санітарного стану міста, охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів. У відповіді також наведено положення нормативних актів, в яких передбачені права відповідних спеціалістів та обов`язки громадян у сфері благоустрою населених пунктів, виходячи з яких зазначено, що ОСОБА_3 діє на підставі та в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений  Конституцією  і Законами України, підстави для його притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні.
26. В свою чергу, як вже вище було зазначено, звернення вважається розглянутим, якщо розглянуто по суті всі порушені у ньому питання.
27. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своїм змістом відповідь відповідача є лише цитування норм законодавства, які не відносяться до суті звернення позивача. Відповідачем не надано відповіді по суті на звернення позивача з посиланням на факти, вказані у вказаному зверненні.
28. Так, зокрема, як було зазначено вище, заява позивача стосувалася незгоди останнього з діями працівника Мелітопольського міськвиконкому ОСОБА_3 та юриста Мелітопольського міськвиконкому  ОСОБА_2
29. Проте, у своїй відповіді відповідачем не надано жодних пояснень щодо ОСОБА_2 , а стосується лише ОСОБА_3 
30. Крім того відповідачем жодним чином не надано пояснень з приводу зазначених позивачем судових рішень.
31. Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач не роз`яснив позивачеві порядок оскарження прийнятого ним рішення у листі від 08 квітня 2016 року №н/540/з за наслідками розгляду звернення позивача, що також є порушенням вимог  статті 19 Закону України «Про звернення громадян».
32.  Отже, враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги.
33.  Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції.
34. Щодо посилання позивача на те, що апеляційну скаргу відповідача було прийнято до розгляду Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом після закінчення строку на апеляційне оскарження, що є порушенням ч.4 ст.189 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
35. За змістом частини другої  статті 186 КАС України  (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої  статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
36. Як вбачається з матеріалів справи, повний текст    постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року відповідачем  отримано 18 жовтня 2016 року, що підтверджується його розпискою на заяві про видачу копії постанови останнього (а.с.95).
37. Апеляційну скаргу ж подано 27 жовтня 2016 року, тобто у десятиденний строк з дня отримання повного тексту рішення, а тому посилання скаржника на пропуск позивачем строку на апеляційне оскарження постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року є необґрунтованими.
38. Відповідно до  статті 352 КАС  України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
39.  З огляду на викладене та, зважаючи на приписи  статті 352 КАС України, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року підлягає скасуванню, а постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року та додаткова постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року - залишенню в силі.
VII. Судові витрати
40.  З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями  3,  341,  344,  349,  352,  355,  356,  359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі № 320/3400/16-а (2-а/320/137/16) скасувати і залишити в силі постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року та додаткову постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська 

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    О. В. Калашнікова