Постанова
Іменем України
 
22 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 127/16721/16-ц
провадження № 61-21036св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О.,  Мартєва С. Ю.,  Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня                       2017 року у складі судді Гуменюка К. П. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2017 року у складі суддів: Ковальчука О. В., Іващука В. А., Якименко М. М., 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                          ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дітей та визначення участі у їх вихованні. Зазначав, що 05 лютого 1997 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який рішенням Апеляційного суду Вінницької області                                від 15 квітня 2015 року розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей:   ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   ОСОБА_5 та                     ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, тому він звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради, якою 14 травня 2015 року прийнято рішення № 998 про встановлення порядку його участі у вихованні дітей. Вказане рішення відповідач фактично не виконує, тому просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми та визначити спосіб участі у їх вихованні у вигляді періодичного побачення щонеділі з 11 год. 00 хв до                              18 год. 00 хв та щоденно з понеділка по п`ятницю за погодженням між батьками.
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дітей, в якому просила встановити такий спосіб участі батька у вихованні дітей: з понеділка по п`ятницю з 12 год. до 13 год. відвозити дітей до навчального закладу; у вівторок та четвер з 09 год. до 11 год. відводити та забирати дітей на секції; в суботу чи неділю з 16 год. до 19 год. проводити час із дітьми у заздалегідь визначеному публічному місці; заборонити  ОСОБА_1 приводити дітей до будинку АДРЕСА_1 , де проживає його мати         ОСОБА_7 , яка хворіє на психічне захворювання та туберкульоз; заборонити проводити зустрічі із дітьми у квартирі співмешканки ОСОБА_1  -                     ОСОБА_8 , за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та в її присутності, оскільки вона є причиною розлучення сторін. Враховуючи, що клас у начальному закладі, де навчаються діти  ОСОБА_6 та  ОСОБА_5 , у 2017 році може перейти на першу зміну навчання, збільшила позовні вимоги та просила у випадку переведення дітей на першу зміну навчання визначити такий спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні                  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 : з понеділка по п`ятницю з 07 год. 30 хв до                   8 год. відводити їх до навчального закладу, а з вівторка по п`ятницю з 10 год. по 18 год. відводити та забирати їх з поверненням додому на секцію з плавання, боротьби, футболу, занять з інформатики (за вибором батька та дітей).
Заявлені вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 нехтує своїми обов`язками щодо виховання дітей: не забирає та не відводить їх до школи, не робить з ними уроки, не навчає веденню домашнього господарств, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4 500 грн. Усі витрати з навчання і утримання сина  ОСОБА_4 вона несе самостійно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня                       2017 року вимоги за первісним позовом задоволено, позовні вимоги                    ОСОБА_2 за зустрічним позовом задоволено частково. ОСОБА_1 визначено такий спосіб участі у вихованні дітей: щоденно з понеділка по п`ятницю за погодженням між батьками; щонеділі з 11 години до 18 години; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереджати один одного про свої дії щодо дітей, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей; заборонити ОСОБА_1 приводити дітей до будинку АДРЕСА_1 , де проживає його мати ОСОБА_7 У решті вимог за зустрічним позовом відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами склалися неприязні особисті стосунки, натомість розірвання шлюбу між сторонами та наявність спірних невирішених питань не свідчить про припинення особистих немайнових прав та обов`язків між батьками і їхніми дітьми, адже такий обов`язок зберігається і надалі, у тому числі щодо права на безперешкодне спілкування та участь у вихованні дітей. Однак, з письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 цікавиться життям, розвитком, навчанням дітей, намагається брати участь у їх вихованні, натомість таку можливість має при відвідуванні навчального закладу та частково за домовленістю з                            ОСОБА_2  у вихідні дні, а тому суд вважає, що існують перешкоди для ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей, що підтверджується обставиною звернення ОСОБА_2 до керівництва навчального закладу з проханням заборонити побачення дітей з батьком під час навчального процесу. За наведеного, вимога за первинним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми підлягає задоволенню.Щодо позовної вимоги за первинним позовом про визначення способу участі у вихованні малолітніх дітей та аналогічної позовної вимоги за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.Відповідно до висновку виконавчого комітету ВМР від 07 листопада 2016 року № 01-00-011-68631, доцільно визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітніх дітей: щоденно з понеділка по п`ятницю за погодженням між батьками, щонеділі з 11.00 год. до 18.00 год. Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дітей, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей. Визначаючись із ставленням ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків, суд бере до уваги те, що останній опікується навчанням дітей, цікавиться їх успіхами, за рішенням суду сплачує аліменти на їх утримання. Одночасно суд враховує позитивне ставлення малолітніх  ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 до свого батька, про яке вони зазначили в судовому засіданні. Доказів про відхилення у стані здоров`я дітей, зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями або наркотичними засобами суду не надано, таких обставин судом не встановлено.Визначаючись із встановленням порядку участі батька у вихованні малолітніх дітей суд враховує інтереси дітей та вважає, що порядок, запропонований органом опіки та піклування, найбільш відповідає таким інтересам. При цьому, суд погоджується із твердженням ОСОБА_2 про те, що слід заборонити ОСОБА_1 приводити дітей в будинок, де проживає його мати ОСОБА_7 До такого висновку суд прийшов у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в ВОСТМО «Фтизіатрія» з діагнозом ЗЗТБ верхньої частки лівої легені фіброзної тяжкості (туберкульозне захворювання), що підтверджується інформаційною довідкою (а. с. 182), та одночасно є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням. Отже, таке спілкування та відвідування наражатиме дітей на небезпеку захворювання та негативного впливу на психологічний стан дітей.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вимога ОСОБА_2 за зустрічним позовом про встановлення порядку та часу супроводження батьком дітей до навчального закладу, на секції, гуртки охоплюється задоволенням вимоги про участь батька у спілкуванні та вихованні дітей щоденно з понеділка по п`ятницю за погодженням між батьками. Тобто, у зазначені дні батьки зобов`язані узгоджувати такі дії між собою, при цьому максимально врахувати інтереси дітей. Крім того, встановлення такого порядку забезпечить систематичність участі батька у вихованні дітей, на чому наполягала                    ОСОБА_2 . Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до індивідуального тлумачення норм матеріального права та до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, однак не спростовують висновки суду про доцільність визначення порядку участі батька у вихованні дітей відповідно до варіанту, запропонованого органом опіки та піклування Вінницької міської ради.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник                                 ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -  просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення вимог зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили чіткий графік участі батька у здобутті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов?язкової середньої та позашкільної освіти (супроводу батьком дітей до навчального закладу, на секції, гуртки). За рішенням суду батько може в будь-який зручний для нього час прийти до школи і зустрітися з дітьми в порушення режиму навчального процесу. Крім того, суд не розглянув її вимогу про заборону ОСОБА_1 проводити зустрічі з дітьми в присутності його співмешканки ОСОБА_8 . 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
 
Суди установили, що сторони у справі є батьками малолітніх ОСОБА_4 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року шлюб між сторонами, укладений 05 лютого 1997 року, розірвано.
Після розірвання шлюбу малолітні діти залишились проживати із матір`ю. Старший син ОСОБА_4 станом на день розгляду справи судами навчається та проживає у бабусі (за лінією матері) в Болгарії.
Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 998 від 14 травня 2015 року  ОСОБА_1 встановлено порядок участі у вихованні трьох дітей: щонеділі з 11.00 год. до 18.00 год., зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо.
Нормами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно із частинами другою та третьою статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року                      № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дітей, спілкуванні з ними, суди врахували принцип рівності прав батьків у вихованні дітей та передусім інтереси дітей з урахування конкретних обставин справи.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про визначення такого способу участі батька у вихованні малолітніх дітей, що не суперечить їх інтересам, а саме: щоденно з понеділка по п`ятницю за погодженням між батьками, щонеділі з 11 години до 18 години із зобов?язанням батьків попереджати один одного про свої дії щодо дітей, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей. 
Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що вимога ОСОБА_2 за зустрічним позовом про встановлення порядку та часу супроводження батьком дітей до навчального закладу, на секції, гуртки охоплюється задоволенням вимоги про участь батька у спілкуванні та вихованні дітей щоденно з понеділка по п`ятницю за погодженням між батьками. Тобто, у зазначені дні батьки зобов`язані узгоджувати такі дії між собою, при цьому максимально врахувати інтереси дітей. Крім того, встановлення такого порядку забезпечить систематичність участі батька у вихованні дітей, в чому й полягає зміст вимог ОСОБА_2 
Посилання у касаційній скарзі на те, що за рішенням суду батько може в будь-який зручний для нього час прийти до школи і зустрітися з дітьми в порушення режиму навчального процесу, є безпідставними, оскільки вимога суду щодо обов?язку батьків попереджати один одного про свої дії щодо дітей, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей спрямована на попередження самовільних та протиправних дій одного з батьків щодо дітей та формування єдності дій батьків при вирішенні питань щодо виховання дітей. 
З урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.
 
Участь батька у спілкуванні та вихованні дітей обумовлена судом взаємною згодою між батьками, а тому вимога ОСОБА_2 про заборону                            ОСОБА_1 проводити зустрічі з дітьми в присутності його співмешканки ОСОБА_8 перебуває у площині договірного врегулювання питань щодо виконання батьківських обов?язків між сторонами. 
 
З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність оскаржуваних судових рішень. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку щодо способу участі батька у вихованні дітей. 
Аргументи та доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів щодо визначеного способу спілкування з дітьми та участі батька у їх вихованні, а також не спростовують висновку судів про те, що визначений спосіб спілкування дітей та батька відповідає інтересам дітей.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, а тому касаційна скарга залишається без задоволення, а судові рішення - без змін. 
 
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня                       2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 червня                      2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько
 
                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                             В. В. Пророк
 
                                                                     С. П. Штелик