Постанова                                                                       
Іменем України                                  
 
07 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа 219/349/17
провадження № 61-12062св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Артемсіль»
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуДержавного підприємства «Артемсіль» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Погрібної Н. М., від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Жданової В. С., Будулуци М. С., Санікової О. С., від 18 липня 2017 року, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Артемсіль» (далі - ДП «Артемсіль») про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він з 01 грудня 1978 року по 26 червня 1996 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 30 січня 1996 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві. Зазначав, що висновком медико-соціальної експертної комісії йому вперше встановлено 80% стійкої втрати професійної працездатності у 1996 році. Просив суд на підставі статей 173,  237-1 Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України), статті 440-1 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР), статті 12 Закону України «Про охорону праці», пункту 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 23 червня 1993 року № 472, стягнути з відповідача-роботодавця моральну шкоду, що полягає в обсязі та глибині заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характері та тривалості, незворотності змін у стані здоров`я, яку визначив у еквіваленті 50 000 грн.   
  
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області                  від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Артемсіль» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми кошти в сумі 15 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримав травму на виробництві, вважає доведеним факт отримання позивачем втрати працездатності на виробництві, що створює негативні наслідки, про які зазначає у позові позивач. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував моральні та фізичні страждання позивача та  виходив із вимог розумності, справедливості і виваженості. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Артемсіль» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, застосував норми матеріального права та ухвалив законне рішення. 
  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ДП «Артемсіль» просить скасувати  рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних               і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні  2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу. 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ДП «Артемсіль» мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції дали неправильну оцінку зібраним доказам та дійшли помилкового висновку щодо обов`язку відповідача по сплаті моральної шкоди, оскільки нещасний випадок з позивачем стався у неробочий час  та не на робочому місці і з вини самого позивача. Вказує, що в діях відповідача відсутні порушення, що призвели до нещасного випадку. Крім того, суди, ухвалюючи рішення, послалися на норми КЗпП України, які на час виникнення спірних правовідносин не діяли, зокрема, стаття 237-1 КЗпП України. 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 01 грудня 1978 року по                26 червня 1996 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи вантажником меленої солі.
 
Із акта Н-1 про нещасний випадок, складеного 02 лютого 1996 року на Державному виробничому об`єднанні «Артемсіль», встановлено, що 30 січня 1996 року із ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві за наступних обставин. Відповідно з технологією вантаження солі, вантажник меленої солі ОСОБА_1 , спільно із вантажником ОСОБА_2 здійснювали обробку і навантаження вагонів меленої солі. Завантажені вагони формувалися в поїзд на виставковій колії № 1 для відправлення на ст. Сіль. При відправленні сформованого складу на ст. Сіль, ОСОБА_1 помітив відкритий боковий люк у критому вагоні. Прийнявши самостійне рішення, ОСОБА_1 , після закінчення зміни, поїхав на ст. Сіль для усунення комерційного браку у роботі (закрити люк). Приїхавши на ст. Сіль і дізнавшись у товарного касира місцезнаходження вагона, він пішов до вагону, що знаходиться в сформованому складі на 9 шляху для подальшої відправки в Красний Лиман. Для закриття люка ОСОБА_1 заліз боковими сходами на дах вагона і через верхній люк у вагон та закрив боковий люк. Після цього, виліз на дах і опинився в безпосередній близькості від контактного проводу напругою 3,5 кВт, внаслідок чого отримав електроудар від контактної мережі і впав з даху вагона на міжколії 8 і 9 шляху. При падінні отримав забій лівого стегна і тазу.
 
Згідно з довідкою Артемівської МСЕК від 26 червня 1996 року,       ОСОБА_1 з 26 червня 1996 року первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності та надано другу групу інвалідності.
 
Із довідки Артемівської МСЕК від 25 вересня 2007 року встановлено, що ОСОБА_1 за результатами повторного огляду від 25 вересня         2007 року безстроково встановлено 60% втрати професійної працездатності та надано третю групу інвалідності.
 
На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів               від 23 червня 1993 року № 472 ( далі - Правил), відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.
 
Згідно зі статею 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
Таким чином, оскільки судами встановлено, що 30 січня 1996 року стався нещасний випадок за участю позивача і відповідачем 02 лютого 1996 року складено Акт форми Н-1, тобто Акт про нещасний випадок на виробництві, який ніким не оскаржено та не скасовано, судами попередніх інстанцій обґрунтовано спростовано твердження сторони відповідача, що нещасний випадок стався  у неробочий час, з вини працівника і за відсутності факту порушення роботодавцем законних прав позивача. 
 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував суть позовних вимог, фізичні та моральні страждання позивача та виходив з вимог розумності, виваженості і справедливості, задовольнивши його в розмірі, який визначено пунктом 11 Положення.  
 
Також судами правильно встановлено, що на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав строки позовної давності, відповідно до положення статті 83 ЦК УРСР не  застосовуються. 
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо застосування судами попередніх інстанцій законодавства, яке на час виникнення спірних правовідносин не діяло, зокрема, положення статті 237-1 КЗпП України, оскільки помилкове посилання на норму права не вплинуло на правильність вирішення справи. Крім того, в обставинах позову позивач просив застосувати також і ті норми права, які діяли на час спірних правовідносин. 
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних  міркувань. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» залишити без задоволення.
 
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області                      від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області        від 18 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова      Р. А. Лідовець