Постанова                                               
Іменем України
 
12 червня 2019 року 
м. Київ
справа № 707/1679/17
провадження № 61-13198св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач – Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року у складі судді Смоляра О. А. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Василенко Л. І., Карпенко О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року Військова частина НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_2 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП), у порядку регресу.
Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2015 року на 23 кілометрі автодороги Київ – Знам`янка сталася ДТП за участю колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом ВЧ НОМЕР_2 – водія гаража солдата ОСОБА_1 .
Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 06 жовтня 2015 року 
№ 203 солдат ОСОБА_1 та старший автомобіля – прапорщик                  ОСОБА_2 перевозили автомобільне майно автомобілем марки «Камаз 53212», військовий номерний знак НОМЕР_3 , до ВЧ НОМЕР_4 (місто Київ).
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 15 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним за статтями 124, 122-4 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби) та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 січня 2017 року, яке набрало законної сили, у справі № 910/19543/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (далі – ПрАТ «Європейський страховий альянс») до ВЧ НОМЕР_2 стягнуто з ВЧ НОМЕР_2 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» 85 558 грн страхового відшкодування.
Відповідно до повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (далі – ГУ ДКС у Черкаській області) від 20 квітня                    2017 року з ВЧ НОМЕР_2 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» списано 86 936 грн страхового відшкодування.
Посилаючись на те, що позивач має право на регресну вимогу до відповідача як колишнього військовослужбовця про відшкодування зазначених сум, сплачених для покриття збитків, спричинених внаслідок ДТП з вини відповідача, ВЧ НОМЕР_2 просила суд стягнути з відповідача на свою користь шкоду у розмірі 85 558 грн в порядку регресу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року позов ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 збитки у розмірі 7 379,20 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до пункту 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (далі – Положення ), військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач на підставі Положення має відшкодувати позивачу шкоду, завдану ним при проходженні військової служби, у межах його місячного заробітку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ВЧ НОМЕР_2 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального права, зокрема, судами попередніх інстанцій не правильно застосовано пункт 10 Положення. Відповідач є винним у скоєнні ДТП, а тому ВЧ НОМЕР_2 має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повному розмірі виплаченого відшкодування збитків. 
Доводи інших учасників справи
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 06 червня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди становили, що відповідно до копії довідки ВЧ НОМЕР_2 (без дати та номера) ОСОБА_1 дійсно перебував на військовій службі за контрактом на посаді водія гаража ВЧ НОМЕР_2 з 06 вересня 2011 року (наказ                                   від 06 вересня 2011 року № 180) по 14 липня 2017 року (наказ від 14 липня 2017 року № 147).
14 липня 2011 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України.
07 жовтня 2015 року на 23 кілометрі автодороги 
Київ – Знам`янка сталась ДТП за участю колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом ВЧ НОМЕР_2 – водія гаража солдата ОСОБА_1 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області                    від 15 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним за статтями 124, 122-4 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби) та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 січня 2017 року, яке набрало законної сили після перегляду його в апеляційному порядку, 
у справі № 910/19543/16 за позовом ПрАТ «Європейський страховий альянс» до ВЧ НОМЕР_2 стягнуто з ВЧ НОМЕР_2 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» 85 558 грн страхового відшкодування.
Згідно з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 25 грудня 2014 року № 30 «Про закріплення автомобільної техніки за особовим складом на 2015 рік» за водієм ОСОБА_1 закріплено вантажний автомобіль «Камаз 53212», військовий номерний знак НОМЕР_3 .
Відповідно до повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника ГУ ДКС у Черкаській області від 20 квітня 2017 з ВЧ НОМЕР_2 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» списано 86 936 грн страхового відшкодування.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Провадження у справі необхідно закрити з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України                       (в редакції, чинній на час розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).
Відповідно до частини другої статті 4, пункту 2 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).
Норму щодо віднесення військової служби до публічної закріплено також у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).
Частиною третьою статті 6 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Із матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби за контрактом на посаді водія гаража, під час якої  ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, що сталася                  07 жовтня 2015 року. Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області                        від 15 лютого 2016 року.
За результатами вказаної ДТП ВЧ НОМЕР_2 завдано збитків в розмірі                       85558 грн. 
Відповідно до копії довідки ВЧ НОМЕР_2 (без дати та номера) ОСОБА_1 дійсно перебував на військовій службі за контрактом на посаді водія гаража ВЧ НОМЕР_2 з 06 вересня 2011 року (наказ від 06 вересня 2011 року № 180) по 14 липня 2017 року (наказ від 14 липня 2017 року № 147).
Позивач, як військова частина, у якій ОСОБА_1 проходив військову службу до 14 липня 2017 року, заявила вимоги про стягнення саме на користь ВЧ  НОМЕР_2 завдані державі матеріальні збитки у розмірі 85558 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, як матеріально відповідальна особа, завдав шкоду державі в особі військової частини у зв`язку з відшкодуванням збитків внаслідок ДТП у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням.
Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
За змістом пункту 2 Положення військове майно – це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.
У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
У пунктах 10–12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності.
У пунктах 13–15 Положення – підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення з позовом та розгляду справи в суді першої інстанції), а також статті 19 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій), якими охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року в справі 
№ 14-524цс18.
Відповідно до  пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Аналогічна норма закріплена у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).
Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому провадження у справі необхідно закрити, а судові рішення скасувати, оскільки суди обох інстанцій вирішили спір з порушенням правил юрисдикції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу закрити.
Повідомити Військову частину НОМЕР_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                 А. І. Грушицький 
І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська