Постанова
Іменем України
26 червня 2019 року 
 
м. Київ
справа № 211/1956/15-ц
провадження № 61-20972св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                Штелик С. П., 
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Любов Михайлівна, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду                 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року у складі судді Бардін О. С. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року у складі колегії суддів: Грищенко Н. М., Братіщевої Л. А., Митрофанової Л. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л. М. про усунення від права на спадкування.
Позов обґрунтовано тим, що 21 квітня 1957 року діду позивача ОСОБА_4 за рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів трудящих № 366 виділено земельну ділянку в АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року матір позивача  ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті  ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_3  ОСОБА_5 померла.
На підставі рішення УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 13 серпня 1993 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Після смерті матері  ОСОБА_1  звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала повідомлення, що із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідач ОСОБА_8 , яка є онукою спадкодавця ОСОБА_5 , дочкою її брата ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідач не має права на спадщину, оскільки її мати  ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, а відповідач, будучи онукою, їй не допомагала, не відвідувала, фінансову допомогу на лікування не надавала. Через хворобу матері позивач змушена була покинути роботу та доглядати за нею. Похованням матері займалася позивач, відповідач на поховання не з`явилася.
З огляду на зазначене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила усунути ОСОБА_8 від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року, в позові відмовлено.  
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що ні позивачем, ні її представником не надано до суду належних та допустимих доказів, медичних документів, про те, що спадкодавець ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, а також, що спадкодавець зверталась до відповідача, яка є її онукою, ОСОБА_3 із вимогами про надання їй допомоги, а вона їй відмовляла, тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду. 
У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
12 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки доказам у справі, зокрема показанням свідків, свідоцтву про смерть, згідно з яким спадкодавець мала хворобу, від якої померла та потребувала сторонньої допомоги. 
Відповідач була обізнана про хворобу спадкодавця, однак не доглядала за нею, не надавала допомогу та уникала спілкування. 
Судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги положення статті статті 266 СК України, відповідно до яких повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу. 
Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_5 (а. с. 14, 15).
Згідно із свідоцтвом про смерть  ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3   (а. с. 13).
Лікарським свідоцтвом про смерть    ОСОБА_5 встановлено причину                 смерті - інтоксикація, злоякісне новоутворення прямої кишки (а. с. 16).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 березня 1995 року  ОСОБА_5 належало: жи лий будинок А-1, жи лою площею                25,50 кв.м, сарай Б, гараж Г, сарай Д, замощення І, водоколонки ІІ, заборів               № 1-2, що знаходиться у   АДРЕСА_3  на  АДРЕСА_1 на земельній ділянці 600 кв.м; грошовий вклад з відсотками, що знаходиться на зберіганні у філії Ощадного банку України № 7806/025 Дзержинського районум. Кривого Рогу зарахунком № 1183 (а.с. 8).
Згідно із свідоцтвомпро право власності на житло від 13 серпня 1993 року  ОСОБА_1 ,    ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира        АДРЕСА_2 (а.с. 17).
Відповідно доповідомлення Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори від 24листопада 2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті     ОСОБА_5 08 листопада 2014 року звернулася онука                        ОСОБА_10 , у зв`язку з чим заведено спадковусправу № 617/2014. 
11листопада 2014 рокуіз заявою про прийняття спадщини звернуласядочка спадкодавця  ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину видано не було              (а.с. 47).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно вимог частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для правильного застосування у даній справі положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України суду необхідно установити чи був спадкодавець у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, чи знав відповідний спадкоємець про указаний стан спадкодавця та чи потребував останній допомоги саме від указаного спадкоємця. Крім того, підлягають урахуванню також обставини щодо існування у спадкоємця можливостей надавати необхідну допомогу спадкодавцю.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. 
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про потребу спадкодавця у допомозі та догляді, її перебування у безпорадному стані та ухилення відповідачем від виконання обов`язку щодо надання спадкодавцю допомоги. 
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
Верховний Суд зауважує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено відсутність доказів та медичних документів про безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_5 , а також, що спадкодавець зверталася до відповідача, яка є її онукою, із вимогами про надання їй допомоги, яка у свою чергу відмовила у надання такої допомоги.
Крім того, Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги на положення статті 266 ЦК України, відповідно до яких встановлено обов`язок повнолітніх онуків утримувати, зокрема непрацездатну бабу, оскільки згідно з вказаною статтею СК України обов`язок щодо утримання внуками непрацездатну бабу виникає за умови відсутності у неї чоловіка, повнолітніх дочки, сина, а згідно з матеріалами справи позивач є дочкою спадкодавця, яка надавала їй допомогу, а поважних причин неможливості надання дочкою належного утримання спадкодавця судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено. 
З огляду на зазначене, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність встановлених винних дій з боку відповідача у вказаній справі. 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно з вимогами процесуального закону, врахувавши відсутність винної поведінки та ухилення ОСОБА_8 від свого обов`язку щодо догляду спадкодавця, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові. 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди  ОСОБА_1 .із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча               пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого                      2010 року).
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. М. Сімоненко
Судді:                                                                                                            А. О. Лесько 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
                                                                                                            Є. В. Петров
                                                                                                            С. П. Штелик