Постанова
Іменем України
 
22 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 444/2619/16-ц
провадження № 61-15247св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Олексюком Назаром Мироновичем , на постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - приватний нотаріус Жовківського міського нотаріального округу Головач Орислава Романівна,
 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Жовківського міського нотаріального округу Головач О. Р., про зміну розміру та способу стягнення аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем з 22 вересня 
2007 року до 03 листопада 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4 . 21 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про порядок проживання, виховання дитини та сплату аліментів на її утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Жовківського міського нотаріального округу Головач О. Р. та зареєстровано у реєстрі за №1423, згідно якого визначено умови участі відповідача в матеріальному забезпеченні та утриманні сина. Однак визначена сума щомісячного утримання їх сина відповідачем у розмірі 1 000,00 грн не забезпечує потреб дитини; не підлягає індексації, тому що цей розмір аліментів не є присудженим судом. З урахуванням інфляційних процесів, регулярної зміни соціальних стандартів щодо мінімального розміру утримання неповнолітньої дитини розмір аліментів, визначений пунктом 6 вказаного договору, не забезпечує дотримання прав неповнолітньої дитини, тому має бути змінений судом. Також вказувала, що відповідач має постійне місце роботи, належне грошове забезпечення, тому аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 , 
2010 року народження, повинні стягуватись з відповідача у частці від його доходу в розмірі 1/3 всіх доходів. Також зазначала, що згідно пункту 
11 Договору вона направляла на адресу відповідача пропозиції про зміну умов Договору, зокрема 14 червня та 04 липня 2016 року. Однак направлені відповідачу пропозиції щодо зміни розміру аліментів були ним відхилені (відповіді від 23 червня та 23 листопада 2016 року).
 
У зв`язку з викладеним позивач просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 
2010 року народження, в частці від доходу платника в розмірі 1/3 всіх доходів щомісячно шляхом внесення змін до договору про порядок проживання, виховання дитини та сплати аліментів на її утримання, а саме в абзаци 
1, 2 пункту 6 вказаного договору.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ
 
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 травня 
2017 року позов задоволено частково.
Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2010 року народження, в частці від доходу платника в розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно шляхом внесення змін до договору про порядок проживання, виховання дитини та аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Жовківського міського нотаріального округу Головач О. Р., зареєстрований у реєстрі за № 1423 від 21 жовтня 2016 року.
Абзац 1 пункту 6 договору викладено у наступній редакції: «на утримання дитини батько зобов`язується щомісячно здійснювати сплату аліментів у розмірі 
1/4 частки власного доходу в порядку та спосіб, визначений законодавством України для виконання аліментних зобов`язань відповідно до статті 187 СК України шляхом подання відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем своєї роботи».
Абзац 2 пункту 6 договору викладено у наступній редакції: «батько зобов`язується додатково раз на рік (до кінця травня поточного року) виплачувати кошти в розмірі 2 місячних платежів, визначеного абзацом 1 пункту 6 договору для забезпечення відпочинку дитини».
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки батьки не можуть досягнути згоди щодо сплати аліментів в певному розмірі на їх неповнолітнього сина та з урахуванням стану здоров`я і матеріального ставища дитини, матері дитини та батька дитини (платника аліментів), необхідно змінити розмір аліментів та спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2010 року народження, в частці від доходу платника в розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно шляхом внесення змін до укладеного сторонами договору про порядок проживання, виховання дитини та аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Жовківського міського нотаріального округу Головач О. Р. та зареєстрований у реєстрі за №1423 від 21 жовтня 2016 року.
 
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 . задоволено частково, рішення суду першої інстанції від 17 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Жовківського міського нотаріального округу Головач О. Р., про зміну розміру та способу стягнення аліментів відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з положень 
статей 184, 192 СК України та дійшов неправильного висновку, оскільки не врахував того, що спірні правовідносини сторін виникли з договору і на них мають поширюватися норми ЦК України. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду лише на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, однак позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідач у будь-який спосіб умисно ухиляється від виконання умов договору чи допустив заборгованість по аліментах. Позовні вимоги позивача та її пропозиції до відповідача щодо зміни умов укладеного між ними договору, мають лише припущення щодо майбутнього порушення умов цього договору та не є істотними в даний час.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 , через адвоката Олексюка Н. М., подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції в процесі розгляду справи та ухваленні оскаржуваного судового рішення не було застосовано норми матеріального права, зокрема: статті 182, 184, 192 СК України. Суд апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи застосував вибіркові норми матеріального права, невірно їх витлумачивши. Судом апеляційної інстанції не було взято до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі 
№ 6-143цс13. Зазначала, що суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, не врахував ту обставину, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а суди в таких справах повинні виходити лише з інтересів дітей.
 
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу позивача, у якому вказано, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги є безпідставними.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Суди встановили, що 22 вересня 2007 року було зареєстровано шлюб між 
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 (а. с. 13).
 
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року шлюб між подружжям було розірвано (а. с. 14).
 
21 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину (далі - Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Головач О. Р. та зареєстрований у реєстрі за № 1423 (а. с. 4).
 
Пунктом 6 Договору визначено участь відповідача ОСОБА_3 у матеріальному забезпеченні та утриманні дитини.
Зокрема, у абзаці першому пункту 6 Договору зазначено, що на утримання дитини батько зобов`язується до 20 числа щомісячно перераховувати матері дитини на картковий рахунок (банк-отримувач-відділення Приватбанк) у безготівковій формі по 1 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У випадку навчання дитини у вищому навчальному закладі сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання згідно із законодавством України.
У абзаці другому пункту 6 Договору вказано, що батько зобов`язується додатково раз на рік (до кінця травня поточного року) виплачувати кошти в розмірі 2 000,00 грн для забезпечення літнього відпочинку дитини.
У разі невиконання батьком своїх обов`язків за договором, аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. При виникненні заборгованості по аліментних зобов`язаннях з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору батько сплачує неустойку відповідно до статті 196 СК України, за винятком, якщо він на даний період буде перебувати на військовій службі у зоні АТО в Донецькій або Луганській областях, що буде підтверджено відповідними документами після демобілізації (завершення терміну відрядження).
Батько не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, тощо).
Мати зобов`язується використовувати надані кошти за цільовим призначенням для дитини.
 
У пункті 11 Договору визначено, що усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між Батьками. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.
 
Відповідач належним чином виконує умови договору, перераховуючи на картковий рахунок грошові суми від 1 000,00 грн до 1 500,00 грн щомісячно 
(а. с. 32-39). Заборгованість по аліментах відсутня.
 
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.
 
Відповідно до статті 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
 
За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
 
Згідно зі статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
 
У частині другій статті 182 СК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому необхідно враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
 
У справі, що переглядається, сторони встановили розмір аліментів, які підлягають до сплати відповідачем позивачу згідно Договору від 21 жовтня 
2015 року.
 
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
 
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).
 
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України«Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України«Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України«Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
 
Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
 
Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 
05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, відступати від якого колегія суддів не вбачає підстав.
 
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, визначеного за домовленістю між батьками.
 
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
 
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
 
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.
 
Однак суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до них.
 
Зокрема апеляційним судом було помилково застосовано до цих правовідносин виключно норми ЦК України щодо договірних зобов`язань, оскільки виниклі у справі правовідносини мають бути врегульовані ще й нормами СК України.
 
Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги 
статті 212 ЦПК України 2004 року щодо оцінки доказів і дотримав вимог статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості рішення суду, зокрема: дав належну правову оцінку встановленим у справі обставинам, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Олексюка Назара Мироновича , який діє інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

 
Постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року скасувати, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 
17 травня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий     Судді | В. С. Висоцька     А. О. Лесько     С. Ю. Мартєв     В. В. Пророк     С. П. Штелик