ПОСТАНОВА
Іменем України

22 серпня 2019 року 
м. Київ
справа № 2а-210/2007
адміністративне провадження № К/9901/19242/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Яковенка М. М.,
суддів – Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  2а-210/2007
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Гайсинської військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправною бездіяльності, вираженої в ненарахуванні та невиплаті грошової компенсації за невидані продовольчого пайка в сумі 41299,09  грн. та стягнення цієї компенсації,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Е. С. Смілянець, В. Ю. Сторчак, Р. В. Ватаманюк) від 17 травня 2019 року, 
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2007 року визнано протиправною бездіяльність Міністерства Оборони України в особі Гайсинської в/ч НОМЕР_1 , виражену в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 з 11 березня 2000 року по 30 листопада 2006 року грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки в сумі 41299,09 грн., з вирахуваною на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Стягнуто з Міністерства Оборони України в особі Гайсинської в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримані продовольчі пайки в сумі 41299,09 грн., з вирахуваною на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
2. У травні 2018 року ОСОБА_1 (далі – позивач, заявник або скаржник) звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області з заявою про видачу дубліката виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області, який виданий 02 серпня 2007 року у справі № 2а-2007 про стягнення з Міністерства оборони України в особі Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримані продовольчі пайки у сумі 41299,09 грн.
3. Заява мотивована тим, що у 2014 році до Відділу Державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції (далі – Відділ) було подано на примусове виконання виконавчий лист Гайсинського районного суду Вінницької області, виданого 02 серпня 2007 року у справі № 2а-210/2007, та у зв`язку з довготривалим його не виконанням позивач у 2018 році звернувся в телефонному режимі до Відділу для з`ясування обставин, що спричиняють це невиконання. В даній розмові позивача повідомили, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання. 
При цьому, позивач наголошує на тому, що виконавчий документ по справі № 2а-210/2007 на його адресу не направлявся. Для надання біль детальної інформації щодо виконавчого листа, ОСОБА_2 звернувся з заявою до Відділу. У відповіді на зазначену заяву, яка оформлена у листі від 30 березня 2018 року № 3169/154-19/3 зазначено, що детальну інформацію щодо виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області, виданого 02 серпня 2007 року у справі № 2а-210/2007 надати не можливо, у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження №  45272965. Отже, враховуючи данні обставини та у зв`язку із втратою Відділом оригіналу виконавчого листа, позивач просить видати його дублікат.
4. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 травня 2018 року заяву про видачу дублікату виконавчого листа задоволено. 
Видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа замість втраченого оригіналу для виконання постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2007 року про визнання протиправною бездіяльності Міністерства Оборони України в особі Гайсинської в/ч НОМЕР_1 , виражену в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 з 11 березня 2000 року по 30 листопада 2006 року грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки в сумі 41299,09 грн., з вирахуваною на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та стягнення з Міністерства Оборони України в особі Гайсинської в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за не отримані продовольчі пайки в сумі 41299,09 грн., з вирахуваною на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
5. У липні 2018 року заявник, звернувся в Гайсинський районний суд Вінницької області з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого листа № 2а-210/2007 від 15 травня 2018 року.
6. На підтвердження необхідності поновлення строку позивач зазначив ті самі підстави, що і у заяві про видачу дублікату виконавчого листа.
7. Гайсинський районний суд Вінницької області ухвалою від 18 липня 2018 року заяву задовольнив.  Поновив позивачу пропущений строк для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого листа 2а-210/2007 від 15 травня 2018 року.
8. Не погоджуючись з рішеннями суду, Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви відмовити.
9. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2019 року скасовано ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 липня 2018 року та ухвалено нову постанову, якою визнано неповажними причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі № 2а-210/2007, внаслідок чого, у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2а-210/2007 відмовлено.
10. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2019 року, та ухвалити нове судове рішення, яким залишити в силі ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 липня 2018 року.
11. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 липня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. – головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 30 липня 2019 року про виправлення описки, відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.
13. 30 липня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанцій залишити без змін. 
14. Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу від 15 травня 2018 року, виходив з того, що позивач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, тому йому необхідно ухвалою суду поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
16. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що суддею суду першої інстанції не досліджувалось питання щодо поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, отже судове рішення ухвалено з порушенням норм права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому наявні підстави для його скасування.
17. При цьому, суд вважає неповажними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, так як наявні у справі докази перебування скаржника на лікуванні, що датовані 2015 роком, не можуть досліджуватись судом, оскільки  вони свідчать про перебування заявника на лікуванні після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
18. А отже, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не дослідив наявності реальних обставин, які фактично унеможливили пред`явлення виконавчого документа до виконання та формально визнано причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
20. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його адміністративного позову, зокрема посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано, що з 2015 по 2017 рік позивач мав проблеми із здоров`ям (інвалідність) та часто перебував на лікуванні у відповідних медичних закладах, що підтверджується відповідними медичними довідками. А також, наголошує на не направленні органом виконавчої служби виконавчого листа на адресу скаржника.
ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.
22. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23. Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
24. Такі вимоги Закону № 1404-УІІІ щодо трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, з огляду на ретроспективний аналіз кореспондуються з ст. 21 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час видачі виконавчого листа (далі – Закон № 606-XIV) 
25. Відповідно до частини першої статті 376 КАС України, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
26. Проаналізувавши зміст наведених норм, колегія суддів зазначає, що ними встановлені гарантії для забезпечення виконання судових рішень, які набрали законної сили, а також захисту прав стягувачів у виконавчому провадженні у випадках, коли виконавчий лист втрачений та/або строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений з об`єктивних і незалежних від стягувача причин.
27. Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску. Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судове рішення, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання та саме стягувач має довести поважність причин пропуску встановленого строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.
28. З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що суддею суду першої інстанції належним чином не досліджувалось питання щодо поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, отже судове рішення не може вважатися обґрунтованим та ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому наявні підстави для його скасування.
29. Окрім того, постановою Сьомого апеляційного суду від 17 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 серпня 2019 року, ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 травня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
30. В постанові суду апеляційної інстанції від 17 травня 2019, з якими погодився суд касаційної інстанції, встановлено, що суд першої інстанції без обґрунтування в своєму рішенні доказів щодо втрати виконавчого листа, не врахував вимоги підпункту 18.4. пункту 18 Перехідних положень КАС України, оскільки звернення стягувача із заявою про дубліката виконавчого листа щодо виконання постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2007 року здійснено 11 травня 2018 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме 08 вересня 2012 року.
31. Доводи скаржника про те, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання у 2014 році та постановою державного виконавця було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, про яку заявник дізнався тільки у 2018 році, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як було зазначено вище, у відкритті відповідного виконавчого провадження за цим виконавчим листом було відмовлено, при цьому, судами попередніх інстанцій не встановлено щодо визнання відповідної постанови державного виконавця протиправною або її скасування в порядку, встановленому законодавством, та не надано доказів на підтвердження вказаного.
32. Крім того, судам попередніх інстанцій заявником не було надано жодних доказів втрати виконавчого листа і його доводи про те, що позивачем не було отримано повідомлення про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, суд касаційної інстанції до уваги не приймає як необґрунтовані і такі, що не доводять наявності жодних правових підстав для видання скаржнику дубліката виконавчого листа, а так саме для його поновлення.
33. У своїй заяві заявник зазначає, що неодноразово звертався в телефонному режимі до Відділу, але жодних доказів на підтвердження своїх тверджень не надає, що суперечить вимогам статті 77 КАС України.
34. Водночас скаржником відзначено, що з 2015 року мав проблеми із здоров`ям, що в свою чергу унеможливлювало контроль належного виконання обов`язків з боку Відділу, також не заслуговують на увагу та не є поважними причинами пропуску строку, оскільки проблеми зі здоров`ям не мали постійного характеру протягом 2014-2018 років відповідно до медичних довідок, які містяться у матеріалах справи.
35. При цьому, колегія суддів зазначає, що реалізація особою її прав залежить від її власного волевиявлення.
36. В даному випадку надані судам попередніх інстанцій документи медичного характеру які вказували на те, що позивач протягом 2015 року та 2016 року проходив медичні обстеження та лікування, в межах спірних правовідносин не мають впливу на правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача. Такі медичні документи станом на 2015-2016 роки жодним чином не підтверджують неможливість здійснити пред`явлення виконавчого листа протягом встановленого законодавством та судом строку, а саме у період з вересня 2009 по вересень 2012 року. Такий розрив у часовому вимірі є надто значним.
37. Отже, позивачем не наведено аргументів поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України, об`єктивно позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду за видачою дубліката виконавчого документу, а просто не виявляв зацікавленості у власній справі, натомість, суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що суд першої інстанції не дослідив наявності реальних обставин, які фактично унеможливили пред`явлення виконавчого документа до виконання та формально визнав причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними.
38. Перевіряючи всі доводи скаржника, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21 січня 1999 року по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
39. Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
40. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
41. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки суду апеляційної інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    О. О. Шишов