ПОСТАНОВА
Іменем України

10 липня 2019 року 
м. Київ
справа №826/2201/16
касаційне провадження №К/9901/46348/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2017 (головуючий суддя - Федорчук А.Б., судді: Келеберда В.І., Мазур А.С.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018 (головуючий суддя - Федотов І.В., судді: Собків Я.М., Сорочко Є.О.) у справі № 826/2201/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» до Київської міської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; визнання дій та бездіяльності протиправними; стягнення шкоди, заподіяної протиправними діями,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» звернулось до адміністративного суду з позовом до Київської міської митниці ДФС та Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав та предмету позову, просило: визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250001/2015/00116; визнати протиправними дії Київської міської митниці ДФС щодо незаконного затримання і вилучення товарів позивача - світлодіодних дорожніх дисплеїв моделі YH-D20-1R1G-1B-1SE загальною кількістю 10 штук та світлодіодних дорожніх дисплеїв моделі YH-D25-2А-1SE загальною кількістю 4 штуки; визнати протиправними бездіяльність та дії Київської міської митниці ДФС щодо затримки та відмови у митному оформленні (випуску) товарів згідно з поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» митною декларацією                       № 100250001.2015/009061; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача шкоду в сумі 41500,00 грн., заподіяну протиправними діями Київської міської митниці ДФС.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 04.10.2017 позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250001/2015/00116. Стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» шкоду в сумі 41500,00 грн., заподіяну протиправними діями Київської міської митниці ДФС. В іншій частині позовних вимог відмовив.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 06.03.2018 залишив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2017 без змін.
Київська міська митниця ДФС звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду                м. Києва від 04.10.2017, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018 та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог відповідач-1 посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме - статей 256, 299, 544 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, зазначає, що оскільки при митному оформленні виявлено порушення посадовою особою позивача митних правил та вилучено безпосередні предмети правопорушення, здійснити митне оформлення вилучених товарно-матеріальних цінностей було неможливим.  
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.08.2015 позивачем  доставлено в зону митного контролю митного поста «Західний» світлодіодні дисплеї в кількості          14 штук, загальною вартістю 75046 Євро, та заявлено їх до митного оформлення за митною декларацією типу ІМ № 100250001/2015/009061.
За результатами перевірки зазначеної митної декларації, а також доданих до неї документів митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250001/2015/00116, якою відмовлено позивачу в митному оформленні товарів з підстав того, що стосовно керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил від 11.08.2015          № 619/10000/15 за частиною першою статті 483 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Підставою для складання зазначеного протоколу послугувало, за доводами Київської міської митниці ДФС, переміщення ОСОБА_1 світлодіодних дисплеїв у кількості 14 штук, загальною вагою брутто 3700 кг., загальною вартістю 75046 дол. США (1618431,90 грн. згідно з курсом Національного банку України станом на 06.08.2015) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника товару та неправдиві відомості, необхідні для визначення їх митної вартості.
Солом`янський районний суд м. Києва за наслідками судового розгляду матеріалів про притягнення керівника позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил постановою від 29.09.2015 у справі № 760/17218/15-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києві від 16.11.2015, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною першою статті 483 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), закрив за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. 
Зазначене процесуальне правило кореспондує й вимогам частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017). 
Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що постанова суду у справі про адміністративний проступок є обов`язковою для суду, який розглядає справу.
Разом з тим, вказане положення встановлює межі обов`язковості зазначеного різновиду судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.
Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої прийнято відповідну постанову.
Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені в постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
У справі № 760/17218/15-п суд встановив, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, у тому числі дій, які свідчать про наявність у нього умислу на подання органу доходів і зборів документів, що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості, які б утворювали об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Крім того, судом встановлено, що обставини, викладені в протоколі від 11.08.2015         № 619/10000/15 щодо відмінності у вартості товару, умовах поставки та його продавця/відправника, на підставі яких складено зазначений протокол, не знайшли свого підтвердження.
Відтак, враховуючи те, що єдина підстава, у зв`язку із якою прийнято оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення                                      № 100250001/2015/00116, визнана в судовому порядку необґрунтованою та такою, що не містить ознак правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), висновок судових інстанцій про необхідність визнання протиправним та скасування цього акта індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 30 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.
Як з`ясовано судами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» для оформлення митної декларації від 06.08.2015                                     № 100250000/2015/712943 сплачено за платіжним дорученням від 05.08.2105 № 242 за митне оформлення товару 680000,00 грн. попередньої оплати. Зазначену попередню оплату перераховано в гривнях з розрахунку загальної вартості товару в розмірі 75046 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання митної декларації.
В подальшому позивачем повторно подано в зону митного контролю митного посту «Західний» на оформлення митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ                                                     № 100250001/2015/015968, яку прийнято та оформлено 01.12.2015.
У зв`язку з курсовою різницею станом на дату повторного митного оформлення, Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» додатково сплачено суму попередньої оплати в розмірі 41500,00 грн.
Оскільки в судовому порядку визнано відсутність в діях директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоінформаційні системи України» складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також враховуючи об`єктивні висновки судів попередніх інстанцій про протиправність картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250001/2015/00116, прийняття якої зумовило необхідність повторного митного оформлення товару 01.12.2015, суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість цієї частини позовних вимог.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Київської міської митниці ДФС без задоволення, а оскаржених судових          рішень - без змін. 
У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі                              № 826/2201/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк