Постанова
Іменем України
 
19 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 569/1707/16-ц
 
провадження № 61-33871св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2016 року у складі судді Куцоконя Ю. П. та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., 
Гордійчук С. О., Шимківа С. С., 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
 
Короткий зміст позовних вимог:
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , у якому просив:
 
- визнати недостовірною, такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_1 інформацію, розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті charivne.info ІНФОРМАЦІЯ_3 о 16 год. 04 хв., а саме, відомості щодо бажання ОСОБА_1 привласнити будинок по АДРЕСА_1 : «Зять рівненського екс-регіонала ОСОБА_6, хоче привласнити будинок по АДРЕСА_1 »;
 
- визнати недостовірною, такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_1 інформацію, розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті charivne.info ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12 год. 53 хв., а саме, відомості щодо тиску ОСОБА_1 на суддів господарського суду Рівненської області та його намагання привласнити будинок по АДРЕСА_1 : «За інформацією власних джерел сайту «ЧаРівне.інфо» на суддів Рівненського господарського суду, які розглядають справу пов`язану з Асоціацією «Рівне-Агробуд» чиниться тиск з боку іншої сторони. Нагадаємо, цією стороною є зять рівненського екс-регіонала ОСОБА_6 . Під прикриттям Асоціації «Рівне-Агробуд» пан Немеш хоче привласнити будинок по АДРЕСА_1 . … Водночас, зараз напередодні засідання активістів повідомили про те, що зацікавлені особи з боку ОСОБА_7 намагаються вплинути на рішення суду та прийняти ухвалу на їх користь.»;
 
- визнати недостовірною, такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_1 інформацію, розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті charivne.info ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11 год. 28 хв., а саме, відомості щодо тиску ОСОБА_8 на суддів господарського суду Рівненської області та його намагання привласнити будинок по АДРЕСА_1 : «За інформацією власних джерел сайту «ЧаРівне.інфо» на суддів Рівненського господарського суду, які розглядають справу пов`язану з Асоціацією «Рівне-Агробуд» чиниться тиск з боку іншої сторони. Нагадаємо, цією стороною є зять рівненського екс-регіонала ОСОБА_6 . Під прикриттям Асоціації «Рівне-Агробуд» пан Немеш хоче привласнити будинок по АДРЕСА_1 .»;
 
- зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену в мережі Інтернет на веб-сайті charivne.info недостовірну інформацію шляхом друкування в мережі Інтернет на веб-сайті charivne.info резолютивної частини рішення суду із зазначенням дати його ухвалення та номеру судової справи, тим же шрифтом, що і оскаржуване повідомлення, не допускаючи при цьому жодних коментарів;
 
- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що поширена щодо ОСОБА_1 інформація є недостовірною та неправдивою, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а її розповсюдження призводить до дискредитації ОСОБА_1 як громадянина. ОСОБА_1 ніколи не був учасником Асоціації «Рівне-Агробуд», ніяких дій щодо привласнення будинку по АДРЕСА_1 не вчиняв, не чинив ніякого тиску і на суддів. У вказаних інформаційних матеріалах до необмеженого кола осіб доведено недостовірну інформацію про те, що діяльність позивача носить негативний характер.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 
2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Суд визнав недостовірною та такою, що порочить честь і гідність позивача інформацію, яку відповідачі розмістили в мережі Інтернет на веб-сайті charivne.info ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, місцевий суд виходив із того, що наведена у статтях інформація про намагання ОСОБА_1 привласнити будинок по АДРЕСА_1 та чинення з його боку тиску на суддів господарського суду Рівненської області є негативною, оскільки в ній фактично стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства і відповідачі не надали суду доказів, які підтверджували б достовірність поширеної ними інформації щодо останнього.
 
Приймаючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 , в частині спростовування недостовірної інформації, місцевий суд виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених немайнових прав, про застосування якого ОСОБА_5 було подано відповідну заяву.
 
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд в оскаржуваному рішенні вказав, що останній жодними належними, допустимими та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг, а також, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
 
Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
 
Апеляційну скарг ОСОБА_3 задоволено.
 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 
2016 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, у зв`язку із пропуском строку позовної давності, скасовано та ухвалити в цій частині нове рішення.
 
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, за безпідставністю.
 
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2 122,12 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених останнім у зв`язку із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Відмовляючи  ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, апеляційний суд виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.
 
Залишаючи без змін рішення місцевого суду щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в цій частині.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:
 
19 липня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції, просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 
2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 
2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що висновок про недоведеність та безпідставність позовних вимог, зроблений у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у неналежній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи.
 
Доводи інших учасників справи:
 
17 жовтня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить визнати ОСОБА_4 не належним відповідачем по цій справі.
 
Рух касаційної скарги:
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Рівненського міського суду Рівненської області.
 
У листопаді 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 611/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-33871св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ: 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:
 
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
 
Відповідно до частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
 
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - не можна. Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (LINGENS v. AUSTRIA, 
№ 9815/82 від 08 липня 1986 року).
 
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
 
Разом з тим слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
 
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня                     2015 року).
 
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
 
З урахуванням усталеної практики ЄСПЛ щодо застосування статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки інформація, повідомлена ОСОБА_9 м . в Інтернеті на веб-сайті charivne.info, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, не містять фактичних даних, а є реалізацією права відповідачів на вільне висловлювання своїх поглядів і є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню.
 
Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами не доведено ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
 
Щодо доводів касаційної скарги:
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, невірного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 
28 грудня 2016 року, в нескасованій його частині, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 
2016 року, в нескасованій його частині, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

 
А. Ю. Зайцев

 
Є. В. Коротенко