П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
09 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 459/3958/15-ц
провадження № 61-24621 св 18 
Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня  2017 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М.,  Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина
Короткий зміст вимог 
В грудні 2015 року Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс»  (далі - КП «Червонограджитлокомунсервіс») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати укладеним між ним та ОСОБА_1 договір про надання вказаних послуг на умовах передбачених нормативним актом, та стягнути солідарно з відповідачів 1390,69 грн заборгованості за утримання прибудинкової території, що разом з індексом інфляції та трьома процентами річних становить 2112,20 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , якому як власнику скеровувалися договори про надання послуг з утримання прибудинкової території, будинків та споруд, розроблені на основі типового договору, що затверджений постановою уряду № 529 від 20 травня 2009 року. Однак останній відмовився їх підписувати, хоча це було його обов`язком. Також вказав, що у 2011 році по кожному будинку були проведенні громадські слухання щодо переліку та вартостей послуг. Послуги ОСОБА_1 сплачував до 01 січня 2013 року. Позивач також зазначав, що у цій квартирі крім ОСОБА_1 зареєстровані повнолітні члени його сім`ї - ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,                ОСОБА_4 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року позов КП «Червонограджитлокомунсервіс» задоволено частково. Визнано укладеним договір між КП «Червонограджитлокомунсервіс» та ОСОБА_1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територіях на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов`язок - постанови Кабінету Міністрів України                            від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та рішення виконкому Червоноградської міської ради № 108 від 29 червня                     2011 року з 01 липня 2011 року. У решті позовних вимог - відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги та судових витрат, суд першої інстанції керувався рішенням КСУ № 5-рп/99 від 03 червня 1999 року (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), в якому зазначено, що під членом сім`ї працівника міліції за змістом частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» треба розуміти особу, що перебуває з суб`єктом права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з працівником міліції; веденням з ним спільного господарства (п. 1 резолютивної частини), а відтак вважав, що набуття повноліття членом сім`ї працівника міліції не позбавляє його права на відповідні пільги.
Короткий зміст рішення суду апеляційної  інстанції
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня                 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов  задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Червонограджитлокомунсервіс»  2112,20 грн боргу, з яких:                       1390,69 грн - борг за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 662,99 грн - індекс інфляції,  58,52 грн - 3% річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на 100-процентну знижку плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Бюджетного кодексу України, з 28 грудня 2012 року (повноліття сина                    ОСОБА_5 ) має право двоє осіб - ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 й виходив з розрахунку: 21м + 21 м (по 21 м на одну особу яка має право на знижку) + 10,5 м2 (додатково на сім`ю) = 52,5 м2 (площа на яку діє 100-процентна знижка плати за користування житлом). 74,2 м (загальна площа квартири) -                52,5 м (площа на яку діє 100-процентна знижка плати за користування житлом) = 21,7м (площа на яку не діє знижка плати за користування житлом).
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості солідарно з усіх відповідачів, а рішення  суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 459/3958/15-ц із Червоноградського міського суду Львівської області.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи касаційної скарги 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, оскільки він як на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має 100-проценту знижку плати за користування житлом та комунальними послугами як і члени його сім`ї, що проживають разом з ним.
Крім того, зазначає, що між сторонами не було укладено жодного договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим між ним та відповідачем не виникли договірні відносини та обов`язку сплачувати будь-які кошти за житлово-комунальні послуги. 
Доводи інших учасників справи 
Заперечень на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи
Під час розгляду справи суди установили, що                                                                          КП «Червонограджитлокомунсервіс» відповідно до статті 24 ЖК України є єдиною експлуатаційною організацією, що обслуговує фонд міста Червонограда і надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територіях.
Тарифи за такі послуги по будинку АДРЕСА_2 затверджений рішенням виконкому Червоноградської міської ради № 108         від 29 червня 2011 року.
Суди також установили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 74,2м^2. 
Також разом з ним у цій квартирі зареєстровані повнолітні члени сім`ї -                     ОСОБА_2  (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (син) та неповнолітній внук ОСОБА_7 
КП «Червонограджитлокомунсервіс», як виконавцем, послуги надавалися, а споживачі (відповідачі за позовом) їх отримували, однак ухиляються від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору та не сплачують комунальні послуги.
Як встановлено судом, відповідно до довідки по нарахувнню та сплаті - розмір заборгованості становм на 20 грудня 2015 року становить                                      1390, 69 грн. (т.1 а.с.48).
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті                20 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, та нести відповідальність за прострочення зобов`язань. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю).
Пунктом 27 цієї ж статті передбачено, що пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, визначені пунктами 4-6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Площа житла, на яку нараховується 100-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати. Якщо в складі сім`ї є особи, які мають право на знижку плати в розмірі, меншому ніж 100 процентів, спочатку обчислюється в максимально можливому розмірі 100-процентна відповідна знижка плати.
Згідно із частиною п`ятою статті 51 Бюджетного кодексу України, яку суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин, при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову, оскільки двоє синів ОСОБА_1 вже досягли повноліття та не є інвалідами, а тому до членів сім`ї, які зареєстровані в цій квартирі належить лише його дружина.
Апеляційний суд, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення  апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня  2017 року залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                       В. М. Сімоненко
                                                                                                С. Ю. Мартєв
                                                                                                Є. В. Петров