ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 квітня2019 року
м. Київ
справа № 759/3276/16-к
провадження № 51–1419км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
 
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора   ОСОБА_5 ,
захисника                                       ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в кримінальному провадженні № 12015100080007896за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185Кримінального кодексу України (далі –КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомСвятошинського районного суду м. Києва від 9 серпня 2016 ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
За вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року задоволено апеляційну скаргу прокурора, зазначений вирок районного суду скасовано та ухвалено новий вирок, згідно з яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Апеляційний судустановив, що 3 серпня 2015 року близько 03:00   ОСОБА_7 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено  в окреме провадження, у підземному переході від будинку № 83/2 до будинку № 100 на просп. Перемоги в м.Києві – біля станції метрополітену «Святошин», діючи спільно та узгоджено між собою, переконавшись у тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, зламали металеву рампу до кіоску, після чого проникли до нього та здійснили замах на викрадення речей, що знаходилися в кіоску та належали фізичній особі – підприємцю ОСОБА_9 , а саме: 25 пар шкарпеток жіночих(виробник «Житомир стрейч») загальною вартістю 200 грн, 20 шкарпеток жіночих загальною вартістю 160 грн, 35 пар шкарпеток чоловічих(виробник «Теркурій»)загальною вартістю 350 грн, 90 пар шкарпеток чоловічих(виробник «Житомир звичайні») загальною вартістю 450 грнта іншого майна, усього  на суму 3340 грн. Проте з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки на місце прибули працівники охоронноїфірми ТОВ «Венбест» тазатримали ОСОБА_7 з частиною цих речей, а інша особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження,втекла.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Укасаційній скарзізахисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник указує на порушення апеляційним судом вимог ч. 4 ст. 404  та ст. 337 КПК, оскільки це суд, на думку захисника,  самостійно встановив дату і час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, чого не було зазначено в обвинувальному акті, а також не вказав у вироку розмір шкоди заподіяної потерпілій. 
Крім того зазначає, що всупереч вимог ч. 4 ст. 349 КПК під час проведення судового слідства апеляційний суд не допитав обвинуваченого.Вважає, що цей суд безпідставно, в порушення статей 84 та 97 КПК визнав допустимими доказами у справі протокол огляду місця події та надані потерпілою показання  з чужих слів.
Стверджує, що суд апеляційної інстанції не усунув суперечності в показаннях свідка ОСОБА_10 та не надав у своєму рішенні жодної оцінки постанові слідчого про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні 28 пар шкарпеток.
На думку захисника, вказані порушення потягли за собою неправильне застосування цим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК.
Тому захисник вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК і підлягає скасуванню.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 вимоги касаційної скаргипідтримала та просила скасувати оскаржуване рішення і призначити новий розгляду суді апеляційної інстанції.           
Прокуроріз касаційною скаргоюзахисника не погодилася та просилазалишити її  без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни.  
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговорившинаведенідоводи,колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини й мотиви кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Як убачається зі змісту вироку, апеляційний суд, погодившись із висновками районного суду, визнав інвентаризаційний опис товарів та чотири накладні надані ОСОБА_11 недопустимими доказами, оскільки стороною обвинуваченняне було надано суду документів, які би вказували на якій підставі проводилася ця інвентаризація; а жодна з наданих накладних не містить номера, дати, прізвища (назви) особи, якій відпущено товар, та прізвища (назви) особи, від якої цей товар прийнято, відтиску печатки, штампу. 
Разом із тим, при зазначенні у вироку формулювання обвинувачення визнаного доведеним, апеляційний суд вказав перелік та вартість майна, на викрадення якого був спрямований умисел ОСОБА_7 , що містяться у тому самому   інвентаризаційному описі, який цей же суд визнав недопустимим доказом у справі.
Таким чином, апеляційний суд допустив суперечності у своїх висновках наведених у вироку.
Крім того, у зазначеному інвентаризаційному описівказано перелік товарів, що були викрадені з кіоску ФОП ОСОБА_9 , тоді як ОСОБА_7 обвинувачувався у замаху на викрадення чужого майна.
Не можна погодитись і з правильністю висновку апеляційного суду у вироку про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК є злочином з формальним складом, оскільки предметом посягання при його вчиненні є чуже майно, тобто матеріальні об`єкти, щомають певну вартість. У випадку, якщо вартість цього майна на момент події не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що визначається з урахуванням рівня соціальної пільги, то склад злочину в діях особи буде відсутній.
Отже, питання щодо вартості майна, яке було предметом посягання,підлягає обов`язковому з`ясуванню та доказуванню в судовому засіданні при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність в діях особи складу цього злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями.
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, суду слід ураховувати вимоги ч. 4 ст. 349 КПК, відповідно до яких допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім як у випадку, якщо він відмовився від давання показань, та у випадках, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК.
Проте, як убачається з журналів судових засідань та їх звукозапису на технічних носіях інформації в матеріалах кримінального провадження, в порушення цих вимог закону апеляційний суд під час проведення судового слідства у справі допит обвинуваченого ОСОБА_7 щодо фактичних обставин справи не здійснював. 
Вказані порушення, допущені апеляційним судом при розгляді справи,є істотними, адже вони перешкодили цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тому оспорюваний вирок підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги наведене, усунути допущені порушення, ретельно перевірити доводи, викладенівапеляційній скарзі прокурора, інші доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, та прийняти справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК.
Оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину має бути предметом перевірки суду апеляційної інстанції, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню. 
У зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до ОСОБА_7 не обирався, і останнього було взято під варту у зв`язку зі зверненням до виконання вироку апеляційного суду, який підлягає скасуванню, засудженого слід звільнитиз-під варти.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 звільнити з-під варти з місць позбавлення волі.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                 ОСОБА_2               ОСОБА_3