Постанова
Іменем  України 
 
22 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 321/793/16-ц  
провадження № 61-21327св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду :  Коротенка  Є.  В.  (судді - доповідача),  Бурлакова  С.  Ю., 
Зайцева А. Ю.,                     
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року у складі судді Олійника М. Ю., ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року                           у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В.,  Дзярука М. П.,                   
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У червні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»(далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів (полісів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «Провідна» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) і надала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4723258, укладений та підписаний між нею та ПрАТ «СК «Провідна» 30 жовтня 2015 року, із строком його дії - з 31 жовтня 2015 року по 30 жовтня 2016 року. В зазначеному повідомленні відповідач вказала, що о 10 год. 30 хв. 02 листопада 2015 року у м. Запоріжжі на вул. Стефанова сталася ДТП за участю транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням   ОСОБА_1 . В результаті вказаної ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження, в зв`язку з чим просила провести виплату страхового відшкодування на підставі полісу № АЕ/4723258.
 
При проведенні ПрАТ «СК «Провідна» перевірки факту оплати страхового платежу було з`ясовано, що грошові кошти в розмірі 536,73 грн  надійшли на поточний банківський рахунок ПрАТ «СК «Провідна» лише о 17 год. 43 хв. 02 листопада 2015 року, що підтверджується банківською випискою, з якої також вбачається, що зазначені кошти поступили від платника ОСОБА_1 в якості оплати страхового платежу по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4723258.
 
Проведеною службовою перевіркою було встановлено, що бланк полісу                  № АЕ/4723258 мав численні помилки при його заповненні, тому він був визнаний зіпсованим, і громадянці ОСОБА_1 замість полісу АЕ/4723258 30 жовтня 2015 року в листопаді 2015 року було видано його дублікат - на бланку АЕ/5860194.
 
Як на підставу своїх вимог позивач посилався, на те, що кошти, які були сплачені відповідачем в якості страхового платежу по виданому полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, надійшли на рахунок ПрАТ «СК «Провідна» вже після настання ДТП.
 
Крім того, позивач вважає, що страхувальник навмисно ввела другу сторону-  страховика в оману щодо обставин, що мають істотне значення, що у відповідності до пункту першого частини першої статті 230 ЦК України тягне за собою недійсність договору.
 
На підставі вищевикладеного, уточнивши вимоги, ПрАТ «СК «Провідна» просило визнати недійсними договори (поліси) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4723258 від 30 жовтня 2015 року та № АЕ/5860194 від 30 жовтня 2015 року з моменту укладення.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності щодо забезпеченого автомобіля 30 жовтня 2015 року підтверджено належними і допустимими доказами -  страховим полісом, у якому сторонами зазначено дата його укладення - 30 жовтня 2015 року, строк дії - з 00 годин 00 хвилин 31 жовтня 2015 року до 30 жовтня 2016 року включно, отже відсутні правові підстави для визнання договору страхування недійсним. Крім того зазначив, що факт сплати страхового платежу під час укладення договору страхування                         30 жовтня 2015 року повністю підтверджується пунктом 10 договору страхування (полісом).
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року                           рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
При цьому зазначив, що спірний договір укладено уповноваженим представником страховика та посвідчено його підписом, що свідчить про відповідність відомостей, вказаних у ньому, дійсності, у тому числі, про дату укладення, набрання чинності, строк його дії та сплату страхового внеску,                 а будь-яких доказів обману чи зловмисного зговору його з відповідачем позивач не надав, а отже відсутні підстави для задоволення позову.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У червні 2017 року ПрАТ «СК «Провідна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
 
Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою порушення частини 1 статті 998 ЦК України та частини 2 статті 29 Закону України «Про страхування». На час ДТП у відповідача був відсутній поліс страхування, а оскаржуваний поліс був виписаний агентом в інший час та внаслідок введення в оману, тому існують підстави для застосування частини 1 статті 230 ЦК України та визнання полісів № АЕ/4723258 від 30 жовтня 2015 року та № АЕ/5860194  від 30 жовтня 2015 року недійсними.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                     у цивільних справах є Верховний Суд.
 
10 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що згідно з полісом № АЕ/4723258 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_1 30 жовтня 2015 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
У пункті 3 цього договору зазначено, що договір діє у період з 00 годин                     00 хвилин 31 жовтня 2015 року до 30 жовтня 2016 року включно, договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії.  
Пунктом 10 вказаного полісу зафіксовано, що ОСОБА_1 сплатила страховий платіж в сумі 541,73 грн 30 жовтня 2015 року. Забезпечений транспортний засіб - «Opel Omega», номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до полісу № АЕ/5860194 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,                       між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_1 30 жовтня 2015 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
У пункті 3 договору зазначено, що він діє у період з 00 годин 00 хвилин                    31 жовтня 2015 року до 30 жовтня 2016 року включно, договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії. 
Згідно з пунктом 10 вказаного полісу, ОСОБА_1 сплатила страховий платіж 30 жовтня 2015 року. Забезпечений транспортний засіб - «Opel Omega 2.0», номерний знак НОМЕР_2 .
Поліс № НОМЕР_3 було видано у листопаді 2015 року менеджером з партнерських продажів ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_3 в якості дубліката поліса № АЕ/4723258, бланк якого було визначено страховиком як зіпсований.
02 листопада 2015 року о 10 год. 30 хв. у м. Запоріжжі на вул. Стефанова сталася ДТП за участю транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням   ОСОБА_1 . В результаті вказаної ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження, в зв`язку з чим відповідачка просила провести виплату страхового відшкодування на підставі полісу № АЕ/4723258.
Відповідно до банківської виписки № БВ-0008605 03 листопада 2015 року (без зазначення часу) на рахунок ПрАТ «СК «Провідна» у ПАТ «ВТБ БАНК» була зарахована  сума в розмірі 536,73 грн з призначенням платежу « ОСОБА_1 , страховий платіж» з рахунку ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».
Відповідно до прибутково - видаткової накладної від 31 серпня 2015 року була здійснена передача від ПрАТ «СК «Провідна» до менеджера з партнерських продажів ОСОБА_3 бланків полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ, номера з 4723256 по номер 4723259.
Відповідно до прибутково - видаткової накладної від 13 листопада 2015 року       за № 06//1000000001034045 була здійснена передача від від ПрАТ «СК «Провідна» до менеджера з партнерських продажів ОСОБА_3 бланків полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ, номера з 5860168 по номер 5860217.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої    статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.
Відповідно до частин першої - третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 статті 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Відповідно до статті 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).
Відповідно до статті 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили.
Згідно з пунктом 1.8. частини 1 статті 1 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. 
Суди встановили, що як у полісі № АЕ/4723258, так і у його дублікаті - полісі № АЕ/5860194 у пункті 10 зафіксовано, що ОСОБА_1 сплатила страховий платіж 30 жовтня 2015 року.
При цьому пунктами 3 та 7 вказаних полісів встановлено, що забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Opel Omega», номерний знак НОМЕР_2 , договір страхування діє у період з 00 годин 00 хвилин 31 жовтня 2015 року до 30 жовтня 2016 року включно, договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії.  
Страховий випадок стався 02 листопада 2015 року о 10 год. 30 хв.
Встановлено, що бланки вказаних полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівбули передані від ПрАТ «СК «Провідна» до менеджера з партнерських продажів ОСОБА_3 , що підтверджено прибутково - видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.
При цьому позивачем не заперечується, що оспорювані поліси заповнювалися уповноваженою особою - менеджером з партнерських продажів ПрАТ «СК «Провідна».
Верховний суд зауважує, що згідно із статтею 18 Закону України «Про страхування», факт укладення договору страхування може посвідчуватись страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Стаття 983 ЦК України визначає моментом набрання чинності договором страхування внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлене договором. 
Зі змісту страхових полісів судами попередніх інстанцій встановлено, що страховий платіж здійснено 30 жовтня 2015 року, а тому відсутні підстави стверджувати про внесення страхувальником страхового платежу після настання події дорожньо-транспортної пригоди. Надходження зазначених грошових коштів на банківський рахунок страховика після страхового випадку на дійсність оспорюваного договору страхування не впливає.
Крім того, у пункті 3 полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чітко встановлено, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії - з 00 годин 00 хвилин 31 жовтня 2015 року. 
Щодо посилань скаржника на введення його працівника в оману,                             то Верховний Суд звертає увагу, що в силу положень пункту 17.3. статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник за вимогою страховика зобов`язаний надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. 
Скаржник не був позбавлений права перевірити інформацію, надану страхувальником, зокрема, міг з`ясувати місце перебування транспортного засобу, його стан та інші обставини, необхідні для укладення договору страхування, а тому у випадку невиконання таких дій або свідомого внесення недостовірної інформації в договір, страховик самостійно несе ризик негативних наслідків, які можуть настати після укладення страхового договору.
Доказів того, що страхувальник навмисно ввела другу сторону - страховика  в оману щодо обставин, які мають істотне значення, суду не надано, як і не надано доказів укладення договору страхування після страхового випадку.
Також позивачем не доведено наявність зловмисного зговору страхувальника з уповноваженою особою страховика - менеджером з партнерських продажів ПрАТ «СК «Провідна».
При таких обставинах на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції з яким погодився  апеляційний  суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що між сторонами у справі 30 жовтня 2015 року укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі страхового полісу, який містить усі обов`язкові дані, передбачені вимогами чинного законодавства, і підстави для визнання договору недійсним відсутні.
Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.
 
Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня                    2017 року  залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                  Є. В. Коротенко
 
  С. Ю. Бурлаков 
 
  А. Ю. Зайцев