Постанова
Іменем України
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 712/15611/15-ц
провадження № 61-10373св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А.,  Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: виконавчий комітет Черкаської міської ради, комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2015 року у складі судді                          Романенко В. А. та рішення апеляційного суду Черкаської області                                 від 26 серпня 2015 року у складі суддів: Корнієнко Н. В., Гончар Н. І., Пономаренка В. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2014 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради, комунального підприємства «Соснівської служби утримання будинків» Черкаської міської ради про визнання права користування житлом, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 26 вересня                      1991 року. 16 січня 2009 року її чоловікові ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури» надало у користування житлову площу в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнати 200, 211 , що підтверджується ордером № 815, серії 000815 . В даних кімнатах вона з чоловіком прописана з 06 лютого 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. За життя ОСОБА_5 , який був наймачем кімнат № 200, 211, вона відносилася до членів його сім`ї, оскільки постійно разом з ним проживала у вказаному житлі, у зв`язку з чим, вона має право на проживання та користування даним житлом і після його смерті.
 
Посилаючись на викладені обставини, просила визнати її наймачем кімнат                    № 200 та 211, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право проживання та користування кімнатами № 200 та 211, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради перевести особові рахунки кімнат 200 та 211 на її ім`я.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що в судовому засіданні встановлено, що після отримання ордеру, а саме - 16 січня 2009 року, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 заселилися лише в кімнату АДРЕСА_5 . В кімнату № 211 вони не заселялися та з моменту видачі ордеру за вказану кімнату комунальні послуги не сплачували. Відповідно до списку квартиронаймачів по АДРЕСА_1 , який додавався до акта приймання-передачі у власність територіальної громади м. Черкаси та на баланс КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради гуртожитку по АДРЕСА_1 , квартиронаймачем кім. № 200 є ОСОБА_1 , а квартиронаймачем кім. № 211 , 212 - ОСОБА_2 . В період розгляду даної справи КП «ССУБ» було зареєстровано ОСОБА_1 наймачем кімнати АДРЕСА_5 . Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що після отримання ордеру та реєстрації ОСОБА_1 та її покійний чоловік в кімнату № 211 не вселялися, не проживали, за житлово-комунальні послуги не сплачували, кімнатою не цікавились, в зв`язку з чим фактично ОСОБА_1 втратила зв`язок з кімнатою 211.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано  ОСОБА_1 наймачем кімнат № 200 та 211, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за  ОСОБА_1 право на проживання та користування кімнатами № 200 та 211, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської радиперевести особовий рахунок кімнат № 200 та 211, що знаходяться за адресою:                              АДРЕСА_1 , на ім?я ОСОБА_1 . 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні позивач довела, що вона з чоловіком, який був інвалідом та працював у  ВАТ «ЧЗТА», на законних підставах відповідно до ордера № 815 на право зайняття жилої площі в гуртожитку на склад сім`ї 2 особи, де вона зазначена як дружина, отримали у користування кімнати  № 200 та 211 , АДРЕСА_1 . Вказаний ордер ніким не оспорений і не визнаний недійсним. Той факт, що в кімнаті № 211 мешкають інші особи, які не надали доказів свого законного там проживання, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову і та обставина, що позивач не зверталася до суду з заявами про виселення та усунення перешкод в користуванні кімнатою № 211, оскільки вона вважає за необхідне в даному судовому засіданні довести своє право на вказане приміщення. Що стосується невиконання позивачем та її чоловіком обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, зокрема несплати коштів за користування кімнатою № 211 в зв`язку з не проживанням в ній, то вказані питання повинні вирішуватися в іншій площині закону і вони не є предметом даного позову. Зустрічний позов щодо даних обставин також ніким не подавався. Сам факт передачі гуртожитку у комунальну власність міста з подальшим переданням його на баланс КП «Соснівська СУБ», не позбавляє позивача права на проживання у тому жилому приміщенні, яке було на законних підставах виділено її чоловікові і їй як члену сім`ї, а навпаки, надає їй право вчиняти дії, які передбачені законодавством щодо комунальної власності. Про це свідчить і той факт, що на даний час спір щодо користування позивачем кімнатою № 200 відсутній, хоча вказану кімнату, як і кімнату № 211, було одержано в користування на одних і тих же правах. Оскільки на даний час позивач після смерті чоловіка не визнана наймачем кімнати  № 211 , про що свідчить лист КП «Соснівська СУБ» № 138/172-л від 22 квітня 2015 року, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному об`ємі, так як згідно даних КП «Соснівська СУБ» позивач також не значиться наймачем кімнати  № 200 . Між тим, згідно даних бухгалтерського обліку дільниці № 4 КП «Соснівська СУБ» та акта передачі гуртожитку особовий рахунок відкритий на  ОСОБА_1 на кімнату № 200 загальною площею 26,8 кв. м. 
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матерального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що в іншому позовному провадженні вони оспорюють дійсність ордеру позивача на кімнату № 211 у гуртожитку; їх не залучено до участі у справі, проте оскаржуваними судовими рішеннями порушується їх право на житло. Крім того, отримавши ордер на кімнату № 211, позивач та її чоловік не заселилися до цієї кімнати, договір найму жилого приміщення не уклали, тобто станом на 2015 рік ордер був уже недійсним. 
У жовтні 2016 року від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшла заява про  відмову  від касаційної скарги, у зв`язку з чим заявникам був направлений лист з роз`ясненням наслідків закриття касаційного провадження та з проханням надати нотаріально посвідчену заяву про відмову від касаційної скарги. 
 
Станом на 26 червня 2019 року відповідь на лист до суду не надійшла.
 
З урахуванням викладеного, відмова від касаційної скарги не приймається, а справа підлягає розгляду по суті. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Суди установили, що 26 вересня 1991 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 
16 січня 2009 року ОСОБА_5 ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури» надано у користування житлову площу в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнати 200, 211, що підтверджується ордером № 815, серії 000815 . В даних кімнатах ОСОБА_1 та її чоловік прописані з 06 лютого 2009 року .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 .
Згідно рішення Черкаської міської ради від 17 серпня 2006 № 2-57 «Про згоду щодо безоплатної передачі до комунальної власності міста гуртожитків по АДРЕСА_6 та по АДРЕСА_1» гуртожиток, що знаходиться по АДРЕСА_1 передано у комунальну власність міста.
Згідно із статтею 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення у разі смерті наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
Відповідно до частин другої та третьої 2, 3 статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. 
Згідно статті 129 ЖК України, на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.
Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (чинне на час видачі ордеру родині позивача),  передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.
Статтею 59 ЖК України зазначено, що ордер може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках, зокрема неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що позивач довела, що вони з чоловіком, який був інвалідом та працював у  ВАТ «ЧЗТА», на законних підставах відповідно до ордера № 815 на право зайняття жилої площі в гуртожитку на склад сім`ї 2 особи, де вона зазначена як дружина, отримали у користування кімнати  № 200 та 211 , АДРЕСА_1 . Вказаний ордер ніким не оспорений і не визнаний недійсним.
На спростування таких висновків суду заявники у касаційній скарзі посилаються на те, що в іншому позовному провадженні вони оспорюють дійсність ордеру позивача на кімнату № 211 у гуртожитку. 
Разом з тим, із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси                             від 09 червня 2016 року у справі № 712/14107/15-ц, у задоволенні позову  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури», КП «Соснівська СУБ», Черкаська міська Рада про визнання ордеру частково недійсним відмовлено. Відмову у позові суд мотивував тим, що посилання  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на те, що вони проживають в кімнаті 211 гуртожитку по АДРЕСА_1 , не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. ОСОБА_1 та її чоловік, отримавши ордер в 2009 році, намагалися вселитися до кімнати 211, але їм перешкоджала ОСОБА_6 , яка згідно довідки КП «Соснівська СУБ» зареєстрована як піднаймач в даних кімнатах разом з малолітніми дітьми. Таким чином, доказів того, що в 2009 році, коли видавався ордер відповідачам на заселення кімнати 211, проживали позивачі, суду не надано. Відповідно до листа КП «Соснівська СУБ» 20 жовтня 2015 року укладений договір з утримання будинків та споруд на кімнати 200 та 211 на ім?я  ОСОБА_1 Також зазначено, що під час обстеження кімнати АДРЕСА_9 , встановлено, що кім.  № 211 приєднана до кімнати №  212 шляхом облаштування дверного пройому у перегородці між ними. Дозвільні документи відсутні. Єдиною підставою для заселення в житлове приміщення є ордер.  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  ордера на заселення приміщення не мають. Тому суд приходить до висновку, що позивачі, не проживаючи в кімнаті  № 211 , самовільно, без відповідної правової підстави заселили до кімнати АДРЕСА_9 сім?ю  ОСОБА_6 .
За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, судовим рішенням у цивільній справі, що має преюдиційне значення, встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не отримали право на користування кімнатою № 211 в гуртожитку по      АДРЕСА_1 ах у встановленому законом порядку, займають спірну кімнату самовільно, а ордер на зайняття цієї кімнати родиною ОСОБА_1 є дійсним. 
Норми статті 47 Конституції України гарантують, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Встановивши, що право  ОСОБА_1 на користування кімнатами № 200, № 211 в гуртожитку по      АДРЕСА_1 ах, що виникло на підставі дійсного ордера № 815, серії 000815 , порушене та підлягає захисту, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відновлення порушеного права позивача у завлений нею спосіб. 
Права  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким рішенням суду не порушуються, оскільки вони зайняли кімнату № 211 в гуртожитку по    АДРЕСА_1 ах протиправно, а судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, що виникли на законній підставі (стаття 4 ЦПК України). 
Таким чином, доводи касаційної скарги є необгрунтованими та не впливають на законність рішення апеляційного суду у справі. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Таким чином, рішення апеляційного суду залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України. 
 
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Відмовити у прийнятті заявиОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відмову від касаційної скарги.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                          В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                    А. А. Калараш
 
                                                                                 А. О. Лесько
 
                                                                             С. Ю. Мартєв
 
                                                                    С. П. Штелик