Постанова
Іменем України        
 
13 червня 2019 року                                                                     
м. Київ                                                                   
 
справа № 341/1992/16-ц
провадження № 61-23153св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач  - ОСОБА_2 ,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року у складі судді Юсип І. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року у складі колегії суддів:Матківського Р. Й., Горейко М. Д., Малєєва А. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який у подальшому змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_2 . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2015 року шлюб, укладений між сторонами було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 досяг повноліття, однак продовжує навчання на денній формі в Польщі у Варшавському вищому навчальному закладі імені Марії Склодовської- Кюрі . Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею двадцяти трьох років при продовженні навчання, оскільки дитина навчається і немає змоги влаштуватися на роботу і забезпечувати себе. На навчання та утримання сина потрібна значна кількість грошей. Вона самостійно утримує сина, відповідач добровільно допомоги на утримання сина не надає, хоча має змогу це роботи, оскільки працює у Великобританії та має мінливий дохід. Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, який навчається в розмірі 5 658 грн щомісячно до закінчення сином навчання.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня                2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 5 658 грн на утримання повнолітнього сина             ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час його навчання у Варшавському вищому навчальному закладі імені Марії Склодовської- Кюрі , але до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Стягнення розпочати з 15 листопада             2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий суд врахував матеріальне становище платника аліментів, а також те, що він є працездатним, проживає у Великобританії , не має на утриманні інших дітей, протягом 2015-2016 років здійснював грошові перекази на рахунок сина ОСОБА_10 , оцінив докази в сукупності, взяв до уваги стан здоров`я позивача і дитини, їх матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо повнолітнього сина, який продовжує навчання, вимоги розумності та справедливості, в результаті чого дійшов висновку, що саме визначений ним розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області                         від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області              від 15 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.  
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач на час розгляду справи має обмежені можливості щодо надання допомоги сину. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність ОСОБА_2 сплачувати аліменти у заявленому розмірі. На утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати, яка є особою похилого віку. Судами попередніх інстанцій не було належним чином оцінено наявні у матеріалах справи докази та розрахунки, що потягло за собою грубе порушення законних прав та інтересів ОСОБА_2 , а саме те, що він систематично надає фінансову допомогу сину. У період з 2015 року до 2016 року ним було надано допомогу в сумі 1 818 злотих, що еквівалентно 12 033 грн. Відповідач вважає, що обґрунтований і справедливий розмір аліментів, які він може сплачувати на утримання свого сина ОСОБА_10 , що продовжує навчання становить             1 000 грн. 
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Галицького районного суду Івано-Франківської області.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
05 травня 2018 року справу № 341/1992/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
 
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня              2015 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) розірвано.
 
Згідно з довідкою Варшавського вищого навчального закладу імені Марії Склодовської-Кюрі № 462/2016 ОСОБА_6 є студентом Варшавського вищого навчального закладу і навчається на стаціонарній формі в період з 01 жовтня                  2015 року по 30 вересня 2018 року. 
 
За перший-третій семестр 2016-2017 року за навчання ОСОБА_6 сплачено                   3 420 польських злотих, а також грошові кошти за оренду житла та комунальні послуги.
 
Судами також встановлено, що   ОСОБА_2 тривалий час проживає у Великобританії, де й працює, тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
 
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми  навчання),  виникає  за   обов`язкової   сукупності   таких юридичних фактів:  досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку  з  цим  у  матеріальній  допомозі;  наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
 
Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
 
Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
 
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
 
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
 
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, врахувавши, що син сторін навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, відтак потребує допомоги на своє утримання на час навчання, а також те, що відповідач проживає у Великобританії, інших дітей не має, доказів щодо утримання своє непрацездатної матері не надав, дійшли обґрунтованого висновку, що аліменти в розмірі 5 658 грн відповідають потребам ОСОБА_6 у допомозі батька та можливостям надавати таку допомогу.
 
Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня               2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня               2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:І. В. Литвиненко     В. С. Висоцька     І. М. Фаловська |