Постанова
Іменем України
 
26 червня 2019 року 
м. Київ
справа № 523/13452/15-ц
провадження № 61-8653св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд»,
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 червня 2016 року у складі судді Пепеляшкова О. С. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області 
від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Артеменка І. А., 
Суворова В. О., Черевка П. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» (далі - ТОВ «Альянс-Висотбуд»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Альянс-Висотбуд» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 1 009 323,60 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних та комісією з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 лютого 2009 року.
З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 
02 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» передало банку в якості іпотеки майнові права на незакінчене будівництвом квартири, у тому числі квартиру АДРЕСА_11.
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору станом на 15 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 892 012,66 доларів США.
Також позивач зазначав, що на даний час іпотечна квартира перебуває у власності ОСОБА_1 .
Посилаючись на те, що перехід права власності на іпотечне майно до іншої особи на підставі статті 23 Закону України  «Про іпотеку» не припиняє дії іпотеки, а ОСОБА_1 набув всі права та обов`язки, які виникли за іпотечним договором від 02 липня 2008 року, ПАТ «Укрсоцбанк» просив суд у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Альянс-Висотбуд» за кредитним договором від 02 липня 2008 року у розмірі 845 000 грн (ринкова вартість квартири) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на квартиру АДРЕСА_3 .
У березні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Альянс-Висотбуд», треті особи: Управління капітального будівництва Одеської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. (далі - приватний нотаріус Київського МНО), про визнання іпотечних договорів частково недійсними.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс-Висотбуд» укладений договір купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до якого він проінвестував будівництво квартири АДРЕСА_6 Згодом ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру.
ОСОБА_1 вважає, що наявність іпотечного договору порушує охоронювані законом його права та інтереси на квартиру, яка належить йому на праві власності. Підставою для визнання іпотечного договору недійсним ОСОБА_1 вважає, ту обставину, що на час укладання договору іпотеки майнові права не могли бути предметом іпотеки, іпотечний договір іпотеки був укладений всупереч договору про співробітництво, а саме без згоди Управління капітального будівництва Одеської міської ради.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 01 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_12;
- визнати недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 02 липня 2008 року та договір про внесення змін від 30 червня 2009 року № 992 до іпотечного договору від 02 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_13;
- визнати недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 16 липня 2008 року та договір про внесення змін від 30 червня 2009 року № 993 до іпотечного договору від 16 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_14;
- визнати недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 12 серпня 2008 року, іпотечний договір від 12 серпня 2008 року та договір про внесення змін 
від 30 червня 2009 року № 991 до іпотечного договору від 12 серпня 
2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_15;
- зняти заборону відчуження за реєстраційним номером обтяження 7486489 на невизначене майно - майнові права на квартиру АДРЕСА_16, та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 01 червня 
2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 01 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17.
Визнано недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 02 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_18
Визнано недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 16 липня 2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_19
Визнано недійсним пункт 1.1 іпотечного договору від 12 серпня 2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_20
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» обрано неефективний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки, як вбачається з договорів іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Разом з тим, задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки, а відтак ТОВ «Альянс-Висотбуд» неправомірно передало в іпотеку зазначені майнові права АКБ СР «Укрсоцбанк», тому відповідні пункти іпотечних договорів про передачу майнових прав на спірну квартиру в іпотеку підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України як такі, що укладені з порушенням вимог статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору).
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 червня 2016 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав усім доводам сторін та дослідженим доказам належну правову оцінку, у зв`язку з чим ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи не встановили, що  ОСОБА_1 не є стороною іпотечних договорів, на час їх укладення не порушувалися його права та інтереси, суди не надали належної правової оцінки черговості укладення договорів, а також тому факту, що до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження нерухомого майна іпотекою і накладено на нього заборону, не прийняли до уваги положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» як спеціального закону, що регулює спірні правовідносини та містить норми щодо умов укладення договору іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено.
Доводи інших учасників справи
У березні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 10 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди установили, що 17 березня 2005 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради укладений контракт № 24-05 на будівництво 16-ти поверхового житлового будинку 
АДРЕСА_10 з інженерними мережами в мікрорайоні Ш-4-2 житлового масиву імені Котовського у місті Одесі , відповідно до умов якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» зобов`язується своїми та залученими силами і коштами виконати будівництво зазначеного житлового будинку, здати у встановлені цим контрактом строки об`єкт в експлуатацію відповідно до проектно-кошторисної документації, а Управління капітального будівництва Одеської міської ради зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик, затверджену проектно-кошторисну документацію та сумісно з підрядником передати об`єкт на баланс експлуатуючої організації.
З метою проведення будівництва багатоквартирного будинку 02 липня 
2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 1 009 323,60 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних та комісією з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 лютого 2009 року.
Додатковою угодою № 1 від 30 червня 2009 року кінцевий термін повернення кредиту був змінений до 07 серпня 2009 року.
З метою забезпечення належного виконання кредитного договору 02 липня 2008 року укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» передало банку в якості іпотеки майнові права на незакінчені будівництвом квартири, у тому числі квартиру АДРЕСА_21
Також суди установили, що з метою забезпечення належного виконання свого зобов`язання за генеральним договором про співробітництво 
№ 51-07/203, що укладений між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк», а також відповідними договорами купівлі-продажу безпроцентних (цільових), іменних облігацій, що є його невід`ємними частинами, 01 липня 2008 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» передав в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» у забезпечення своїх зобов`язань майнові права, у тому числі на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_22.
Також з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 16 липня 2008 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» передав в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» у забезпечення своїх зобов`язань майнові права, у тому числі на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_23
З метою забезпечення належного виконання свого зобов`язання за Генеральним договором про здійснення кредитування № 24-12/179, що був укладений між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк», 16 липня 2008 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» передав в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» у забезпечення своїх зобов`язань майнові права, у тому числі на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_24
Для виконання підрядних робіт з будівництва зазначеного багатоповерхового житлового будинку ТОВ «Альянс-Висотбуд» прийняло рішення про залучення грошових коштів інвесторів будівництва шляхом укладення договорів купівлі-продажу майнових прав з фізичними особами-інвесторами.
23 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс-Висотбуд» укладений договір купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого ОСОБА_1 проінвестував будівництво квартири АДРЕСА_25
На підставі отриманих у ТОВ «Альянс-Висотбуд» документів ОСОБА_1 у Виконавчому комітеті Одеської міської ради отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру.
Також суди встановили, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 15 червня 2015 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 892 012,66 доларів США, з яких: заборгованості за кредитом - 527 194,25 доларів США; заборгованість за відсотками - 364 818,41 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1 878 442 грн.
Звітом про незалежну оцінку майна, проведеним Приватним підприємством «Енергомакс» (далі - ПП «Енергомакс») 30 липня 2015 року визначено, що ринкова вартість квартири 
АДРЕСА_3 , яка перебувала в іпотеці банку, становить 845 000 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, ГК України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який установлює обов`язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво.
Відповідно до частини першої, третьої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Згідно з частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Частинами першою, другою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель) Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
На час укладення спірних договорів іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не визначала майнові права як предмет іпотеки, а відповідні зміни до цієї статті були внесені Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»
Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. 
Отже, предметом правового регулювання Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є відносини з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 02 липня 2008 року між 
ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк».
Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі і Закону України «Про іпотеку» (25 грудня 2008 року).
Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Оскільки оспорюваними договорами передано в іпотеку майнові права на квартиру, які належать ОСОБА_1 , тому він відповідно до вимог статей 15, 16, 215, 216 ЦК України має право оспорювати зазначені іпотечні договори в судовому порядку, оскільки ці договори стосуються його прав та інтересів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що вказані договори укладені з порушенням вимог частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку» 
(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що майнові права на спірну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку, власником якої на даний час є ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не могли були предметом іпотеки, а відтак ТОВ «Альянс-Висотбуд» неправомірно передало в іпотеку зазначені майнові права АКБ СР «Укрсоцбанк».
Крім того, судами правильно встановлено, що ОСОБА_1 у повному обсязі проінвестував будівництво спірної квартири власними коштами, що засвідчує його право на отримання у власність цього житлового приміщення, а тому відсутність у ТОВ «Альянс-Висотбуд» права щодо укладення договорів іпотеки з АКБ СР «Укрсоцбанк» на момент вчинення цих правочинів, не має правового значення для вирішення даної справи.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсними додаткових угод до спірних договорів іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані угоди не стосуються його прав, виходили з того, що позивачем всупереч положенням статей 
10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) не доведено заявлених вимог.
Відмовляючи ОСОБА_1 у знятті заборони відчуження на невизначене майно - майнові права на спірну квартиру та у виключенні з Державного реєстру іпотек записів про обтяження її іпотекою, суди врахували роз`яснення, викладені у пунктах 8, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та дійшли правильного висновку про те, що суб`єкт проведення реєстраційних дій, який здійснює скасування попередньої реєстрації, не є відповідачем у даній справі.
Верховний Суд також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» 
(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.. Згідно з частиною другою цієї статті рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. 
Як вбачається з договорів іпотеки від 01, 02, 16 липня та 12 серпня 
2008 року (пункти 4.5.3.), сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» мало право у досудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, залишаючи без задоволення первісні позовні вимоги і частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій), правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги про те, що на момент укладення спірних іпотечних договорів законних прав ОСОБА_1 порушено не було, оскільки договір про інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій укладено лише 23 лютого 2011 року і на той момент вже існували спірні іпотечні договори, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 набув у власність квартиру, на яку банк просить звернути стягнення в судовому порядку на підставі вказаних договорів іпотеки, а тому ці договори порушують його права, оскільки укладені з порушенням вимог чинного на той час законодавства. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року).
Вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та відповідають вимогам закону.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                 А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська