Постанова
Іменем України
05 червня 2019 року
м. Київ
справа №545/1304/17
 
провадження №61-47753св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у своїх та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації, Диканська районна державна адміністрація, як органи опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 у своїх та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року у складі судді Стрюк Л. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 у своїх та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації, Диканська районна державна адміністрація, як органи опіки та піклування,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
1.   У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , діючої у своїх та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив визнати відповідачів, у тому числі неповнолітніх дітей, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .  
2.   Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 січня 1998 року позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . У цьому будинку фактично проживає він та його дружина - ОСОБА_5 . Також за цією адресою зареєстрована відповідач та її неповнолітні діти, які з 2007 року там не проживають.
3.   Зазначав, що реєстрація відповідачів у будинку створює для позивача  перешкоди в користуванні власністю, зокрема, він не може укладати угоди, направлені на його відчуження, оформляти кредити, користуватися державною  субсидією тощо.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
4.       Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області 
від 23 травня 2018 рокупозов задоволено.
Визнано ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування будинком по АДРЕСА_1 . 
5.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі тривалий час не проживають у спірному житловому приміщенні, а їх відсутність за місцем реєстрації з поважних причин не доведена, що зумовлює виникнення підстав для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
6.   Постановою Полтавського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючої в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишено без задоволення. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 травня 
2018 року залишено без змін.
7.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд прийшов вірного висновку, що працевлаштування ОСОБА_2 у іншій місцевості та необхідність забезпечення належних умов навчання та виховання неповнолітніх дітей не зумовлює поважність проживання за іншою адресою період часу, що перевищує визначений статтею 405 ЦК України допустимий строк.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
8.   У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року,  ОСОБА_2 , яка діє у своїх та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
9.   Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не в повному обсязі з`ясував та врахував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не надав належної оцінки доказам, залученим до матеріалів справи, здійснив неповний та необ`єктивний розгляд всіх обставин справи в їх сукупності.
10.   Зазначено, що суд не дав жодної правової оцінки тому факту, що відповідачі правомірно набули право користування спірним житлом, причини їх відсутності за зареєстрованим місцем проживання є поважними, фактом своєї реєстрації у спірному будинку не створюють перешкод у користуванні позивачем його власністю.
11.   Суд належним чином не перевірив та не дослідив доводи відповідача щодо поважності причин тимчасового непроживання відповідачів у спірному будинку, які зумовлені, зокрема,  небажанням позивача та ОСОБА_5 (мати відповідача ОСОБА_6 ) спільно проживати у спірному будинку, наявність неприязних відносин у родині.
12.   Аргументом касаційної скарги також указано те, що виниклий спір безпосередньо впливає на права малолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд не врахував положення законодавства, які надають дітям додаткові гарантії на забезпечення їх права на житло. У ході судового розгляду представник органу опіки та піклування надав суду пояснення, що письмовий висновок органу опіки та піклування відсутній, обставини виселення дітей органом не досліджувалися, умови проживання не перевірялися, будь-які заяви позивача до органу взагалі відсутні, такі перевірки ними не проводилися, висновки не встановлювалися.
 
Доводи інших учасників справи
 
13.   Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
14.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
15.   Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
16.   Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
17.   Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
18.   Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 січня 1998 року колективне сільськогосподарське підприємство «Іскра» Полтавського району продало, а ОСОБА_1 купив жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
19.   Згідно з довідкою Нестеренківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 23 травня 2017 року  по 
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20.    ОСОБА_2 та її малолітні діти за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживають більше десяти років. Їй місцем проживання є АДРЕСА_2 
21.   Сторонами не заперечується факт, що на даний час відповідачка і її малолітні діти проживають у АДРЕСА_2 . Відповідач працює в м. Полтава, діти відвідують дитячий садок в с. Стасі Диканського району, отримують медичну допомогу в лікувально-профілактичному закладі в м. Полтава.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
22.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
23.   Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
24.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
25.   Обґрунтовуючи позов,  ОСОБА_1 посилався на те, що реєстрація відповідачів у спірному будинку тягне порушення його права власності на це майно.
26.   За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
27.   Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
28.   Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
29.   За положеннями статті 156 ЖК України та статті 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.
30.   Частина друга статті 405 ЦК України встановлює, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
31.   Положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
32.   Чинне законодавство не містить вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
33.   В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
34.   Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).
35.   Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
36.   Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
37.   Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо 
Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») 
від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
38.   Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
39.   Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
40.   У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
41.   За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
42.   Відповідно до статті 18 Закон України «Про охорону дитинства»  держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
43.   Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
44.   Задовольняючи позов, суд указав, що факт відсутності в населеному пункті закладів для навчання дітей і спеціалізованих закладів охорони здоров`я, на які посилалась відповідач, даючи пояснення у справі, не є підставою для визнання поважною відсутності осіб за адресою реєстрації, оскільки відповідачем не наведено обґрунтування неможливості відвідування дітьми відповідних закладів у найближчих населених пунктах. 
45.   Разом із тим, суд не дав жодної правової оцінки доводам відповідача про те, що спірний будинок є єдиним житлом її та двох малолітніх дітей, власного житла вона не має, тимчасова відсутність за місцем реєстрації у спірному будинку зумовлена, зокрема, і з неприязними відносинами у родині, та,  в першу чергу, пов`язана із захистом  інтересів дітей.
46.   Зважаючи на конкретні обставини, суд у повній мірі не перевірив чи належним чином ураховуються та, чи найкращим чином забезпечуються інтереси дітей, чи не становитиме для відповідачів, у тому числі неповнолітніх дітей, надмірний тягар визнання їх такими, що втратили право користування спірним будинком.
47.   Встановлення наведених фактів має суттєве значення для правильного вирішення спору.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
48.   У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
49.   Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
50.   За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судами не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє у своїх та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково 
2. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 листопада 
2018 рокускасувати.
3. Справу передати на новий розгляд до суду першої  інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
                                                                                                                   І. В. Литвиненко
                                                                                                                   В. В. Сердюк
                                                                                                                   І. М. Фаловська