ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12  червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 289/1599/15ц
 
провадження № 61-23628 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,       Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - підприємство (Будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини   району   Міністерства   оборони України
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу     ОСОБА_1  на рішення  апеляційного суду Житомирської області  від 18 квітня 2017  року у складі  колегії суддів Гансецької І. А.,  Товянської О. В., Талько О. Б.
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
07 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Радомишльського райнного суду  з позовом до Підприємства (Будинкоуправління № 9 )  Макарівської   квартирно-експлуатаційної частини району    Міністерства    оборони    України про визнання     наказів про зміну істотних умов праці незаконними, поновлення істотних умов праці, стягнення заборгованості по заробітній платі, яка утворилася внаслідок  незаконних дій відповідача, та відшкодування моральної шкоди. 
 
ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй безпідставно змінено істотні умови праці, а саме: переведено на неповний робочий день із скороченням ставки.  Вважає накази незаконними, прийнятими з порушенням норм трудового законодавства. Просила стягнути заборгованість по заробітній платі,    яка утворилася внаслідок незаконних дій відповідача (матеріальна шкода) за червень, липень, серпень 2015 року  в розмірі 2326,50 грн та відшкодувати моральну шкоду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Радомишльського  районного суду Житомирської області            від 03 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.  Визнано незаконними та скасовано накази начальника підприємства (Будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України від 29 травня 2015 року № 21 «Про скорочення посад працівників Будинкоуправління № 9 з 01 червня 2015 року» та № 35, яким ОСОБА_1 , завідувача гуртожитком переведено на неповний робочий день (з 1,0 до 0,5 ставки) з наступним режимом роботи: з понеділка до п`ятниці по    4 год. (з 8 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.) з посадовим окладом 775,50 грн. Поновлено ОСОБА_1 на тих умовах праці та порядку оплати праці, які існували до 01 червня 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за завдану матеріальну шкоду, що утворилася станом на 01 вересня 2015 року в сумі 2326, 50 грн. Стягнуто з підприємства (Будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної  частини району Міністерства оборони України судовий збір на користь держави в сумі 429, 20 грн. В решті позовних вимог мідмовлено за безпідставністю. 
 
Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що зміна істотних умов праці позивача відбулася з порушенням частин третьої та четвертої статті 32 Кодексу законів про працю України  без повідомлення позивача про такі зміни. 
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про  відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України та виходив з того, що в обґрунтування цих вимог позивач посилалась на приниження її честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з незаконною зміною істотних умов праці, проте, такі зміни умов праці позивача були пов`язані не зі зниженням її професійних чи ділових якостей, а з метою економії фонду заробітної плати, на підставі чого дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог. 
 
Мотиви присудження коштів за завдану матеріальну шкоду та їх розмір не зазначені. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням Апеляційного суду  Житомирської області від 18 квітня 2017 року   рішення  Радомишльського  районного суду Житомирської області               від 03 березня 2017 року скасовано в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та судового збору.  Ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення з Будинкоуправління № 9 Макарівської Квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України на її користь заборгованості по заробітній платі. Рішення Радомишльського  районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на умовах праці, які існували до 01 червня 2015 року змінено, викладено третій абзац резолютивної частини рішення в новій редакції: «Відновлено ОСОБА_1 умови праці, які існували в неї до 01 червня 2015 року».  Постановлено стягнути з підприємства (Будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України 2436,00 грн та з   ОСОБА_1 487,20 грн судового збору на користь держави. В решті рішення залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що накази № 21 та № 35  дійсно вносять зміни в  істотні умови праці позивача та прийняті з порушенням норм трудового законодавства. Вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для  стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2326, 50 грн.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У червні 2017 року  до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року. 
 
Ухвалами  Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження та від  21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження. 
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Позивач в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на  порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні питання про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
Підприємство (Будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України надало заперечення на касаційну скаргу.  
 
Відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги у зв'зку з тим, що накази про зміну суттєвих умов праці видані відповідно до вимог законодавства, а  позивач звернулася до суду з пропуском установленого статтею 233 Кодексу законів про працю України строку для відновлення порушеного права та без сплати судового збору. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 працює на посаді завідуючої гуртожитком при Будинкоуправлінні №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України з 1998 року.
 
Про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників позивач попереджена в усній бесіді з начальником Будинкоуправління № 9 в присутності головного бухгалтера, про що складено «Лист бесіди»               від 31 березня 2015 року та в це й же день начальником Будинкоуправління № 9 видано  наказ  № 20 «Про попередження у зв`язку зі скороченням посад працівників по штатному розпису з 01 червня 2015 року». 
 
Відповідно до наказу № 21 від 29 травня 2015 року скорочено 0,5 ставки завідуючої гуртожитком з 01 червня 2015 року, встановлено посадовий оклад 775, 50 грн. 
На підставі наказу № 35 від 29 травня 2015 року ОСОБА_1 переведено на неповний робочий день (0,5 ставки) з чотиригодинним режимом роботи. З даним наказом позивач була ознайомлена 08 червня 2015 року. 
 
Докази про ознайомлення позивача з наказами № № 20 та 21 відсутні.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 410 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного  судового рішення - без змін.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
При постановленні рішення суди правомірно виходили з того, що відповідачем порушено процедуру повідомлення позивача про зміну істотних умов праці, передбачену частинами третьою та четвертою статті 32 Кодексу законів про працю України, що є підставою для  визнання наказів № 21 та № 35 від 29 травня 2015 року незаконними, у   зв`язку з чим умови праці ОСОБА_1 до 01 червня 2015 року  підлягають відновленню.
 
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення недоплаченої, на думку позивача, заробітної плати, оскільки після зміни умов праці позивач продовжила  працювати на тій же посаді, що і раніше, її вихід на роботу у спірний період на чотири години щоденно підтверджується табелями обліку робочого часу, оплата праці в цей період проводилася пропорційно відпрацьованому часу, що відповідає вимогам статті 56 КЗпП України. 
 
Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд під час розгляду справи визначає, в чому полягає моральна шкода, якого розміру відшкодування доцільно визнати необхідним для особи, та чи є  обставини, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог,  підтвердженням факту спричинення їй моральної шкоди. 
 
На підтвердження обставин приниження честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з незаконною зміною істотних умов праці, які призвели до моральних страждань,  позивач належних та допустимих доказів не надала. За таких обставин правильним є висновок суду  про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
 
Відповідно до статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно  до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. 
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд вирішив питання про відшкодування судових витрат за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції шляхом стягнення судового збору з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
 
Верховний Суд відхиляє аргументи, наведені у запереченнях до касаційної скарги, щодо пропуску строку для подачі позовної заяви, виходячи з наступного.
 
Частиною першою статті 233 КЗпП України визначено тримісячний строк звернення до суду за захистом порушеного права працівника, перебіг якого розпочинається з дня, коли працівник  дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. 
 
Позивач  звернулася  до суду 07 вересня 2015 року з позовом про визнання незаконними наказів № 21 та № 35 від 29 травня 2015 року, з якими була ознайомлена 08 червня 2015 року.  За таких обставин та з огляду на предмет спору аргументи відповідача про початок  відліку передбаченого статтею 233 КЗпП України строку з моменту повідомлення про майбутнє звільнення 31 березня 2015 року не заслуговують на увагу.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
 
Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення з додержанням норм  матеріального і  процесуального права. 
 
Передбачених процесуальним законом підстав для скасування рішення апеляційного суду немає. 
 
Керуючись статтями 389, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення. 
 
Ухвалу апеляційного суду Житомирської області  області від 18 квітня 2017 року  залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук