Постанова                                             
Іменем України
17 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 359/10611/15-ц
провадження № 61-19115св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Білоконь О. В. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Осіяна О. М., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення,
третя особа - професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Журавського В. В. від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Олійника В. І., Лівінського С. В., від 13 березня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 звернулися до суду із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) про визнання протиправним і скасування наказу генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».
Позовну заяву мотивовано тим, що вони працювали на різних посадах у Концерні РРТ. 12 серпня 2014 року генеральним директором було видано наказ № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення». Цей наказ видано із порушенням правил вивільнення працівників за скороченням штату, оскільки в ньому містяться персональні дані щодо звільнення (конкретні прізвища осіб, які вивільняються), встановлено дату звільнення та повідомлено про те, що такі заходи будуть вчинятися. Крім того, питання про скорочення штату не було узгоджено із профспілковою організацією, що діє на підприємстві. При видачі наказу відповідачем порушено й умови колективного договору щодо проведення усіх наявних можливостей забезпечення зайнятості персоналу, який скорочується внаслідок зміни в організації виробництва і праці.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 16 грудня 2015 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано наказ генерального директора 
Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що скорочення чисельності і штату працівників були здійснені без дотримання вимог статуту Концерну РРТ і колективного договору про взаємні обов`язки між адміністрацією Концерну РРТ та об`єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ, зокрема щодо порядку внесення змін до штатного розпису Концерну РРТ та вимог пункту 1 частини першої статті 40, пунктів 1, 2 частин першої та другої статті 42, статей 43, 49-2, 49-4 КЗпП України. При цьому, суд зазначив, що не було використано всіх наявних можливостей для забезпечення зайнятості персоналу на підприємстві. Звільнення працівників з роботи за ініціативою адміністрації відбулося без достатніх причин.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу Концерну РРТ відхилено, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року залишено без змін. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав незаконним оспорюваний наказ генерального директора Концерну РРТ про скорочення штату працівників.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Концерн РРТ просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що право встановлювати штатний розпис та чисельність працівників належить генеральному директору Концерну РРТ, який користуючись наданим йому правом видав оспорюваний наказ від 12 серпня 2014 року. Цей наказ був виданий з метою забезпечення можливості подальшого функціонування Концерну в умовах після початку відключення аналового телебачення та пов`язаним з цим зменшенням доходів підприємства. Крім того, оскільки Концерн є комерційним об`єднанням підприємств і не фінансується з Державного бюджету України у першому півріччі у зв`язку із значним зменшенням надходжень коштів від замовників, у нього виникло скрутне матеріальне становище, що також стало підставою для скорочення штатної чисельності за рахунок працівників дирекції. Вказував, що наведені обставини підтверджують наявність у відповідача змін в організації виробництва та праці. Зазначав, що суди не вправі надавати оцінку правомірності і доцільності внесення змін до штатного розпису, оскільки це стосується господарської діяльності суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у суді. Також, вказував, що роботодавець проводить з профспілками лише консультації, де профспілка може рекомендувати вчиняти або не вчиняти певні дії, що стосуються скорочення, однак профспілка не може заборонити проведення такого скорочення і її позиція при проведенні консультацій не впливає на рішення керівника організації, а має враховуватись під час прийняття рішення про звільнення працівника.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційногоцивільного суду та розглядаютьсяспочатку за правилами, щодіютьпіслянабраннячинностіцієюредакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
04 жовтня 1991 року наказом Державного комітету України по зв`язку був створений Концерн РРТ.
 
Відповідно до Статуту Концерну РРТ, затвердженого головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 03 лютого 
2014 року, Концерн РРТ є державним господарським об`єднанням підприємств, заснованим на державній формі власності та належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
 
ОСОБА_1  з березня 2013 року працював на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_2 з липня 2013 року працював на посаді провідного юрисконсульта в юридичному відділі Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_3 з липня 2010 року працював на посаді заступника генерального директора Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_4 з лютого 2013 року працював на посаді заступника генерального директора Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_5 з листопада 2013 року працювала на посаді директора департаменту роботи з органами влади, зв`язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_6 з квітня 2013 року працював на посаді начальника сектору зв`язків з громадськістю та засобами масової інформації департаменту роботи з органами влади, зв`язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_7 з квітня 2014 року працював на посаді директора адміністративного департаменту Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_8 з березня 2013 року працював на посаді заступника начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ.
 
ОСОБА_9 з березня 2013 року працював на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_10 з березня 2013 року працював на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ.
 
ОСОБА_11 з жовтня 2013 року працював на посаді начальника сектору з обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_12 з березня 2013 року працювала на посаді начальника сектору обліку розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_13 з серпня 2013 року працювала на посаді економіста планово-економічного відділу Концерну РРТ. 
 
ОСОБА_14 з березня 2013 року працював на посаді директора департаменту розвитку інфраструктури, будівництва та експлуатації Концерну РРТ.
 
Наказом генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року  «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» скорочено штатні одиниці та виведено із штатного розпису посади: заступника генерального директора -2 штатні одиниці; помічника генерального директора; провідного юрисконсульта юридичного відділу - 2 штатні одиниці;  директора департаменту роботи з органами влади, зв`язків з громадськістю та міжнародної співпраці; начальника сектору зв`язків з громадськістю та засобами масової інформації; директора адміністративного департаменту; начальника відділу внутрішнього аудиту; заступника начальника відділу внутрішнього аудиту; бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту - 2 штатні одиниці;  начальника сектору з обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій; начальника сектору обліку розрахунків; економіста планово-економічного відділу; начальника відділу маркетингу; директора департаменту розвитку інфраструктури, будівництва та експлуатації; начальника сектору оптимізації бізнес-процесів (пункт 1 наказу).
 
Пунктом 2 наказу скорочено працівників, які займають вказані посади, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України із зазначенням конкретних прізвищ цих осіб, у тому числі прізвищ позивачів. 
 
На підставі вищезазначеного наказу генерального директора Концерну РРТ проведено звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі 
пункту 1 статті 40 КЗпП України (а. с. 2-10 т. 2).
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтями 10, 11 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.
Згідно з статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
 
Так, між адміністрацією Концерну РРТ та об`єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ укладено колективний договір про взаємні обов`язки на 2014-2016 роки, що був затверджений конференцією трудового колективу Концерну РРТ 23 квітня 2014 року та зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації 29 квітня 2014 року за №147 
(з рекомендаціями від 12 травня 2014 року №12/35-100).
 
Відповідно до п. 3.1. Колективного договору реорганізація Концерну РРТ (філій), зміна форми власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися не раніше ніж через три місяці після надання до первинних профспілкових організацій філій (дирекцій) Концерну інформації, зокрема про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення.
 
Відповідне повідомлення профспілки було проведено Концерном, з порушенням п. 3.1. Колективного договору, а саме, 8 серпня 2014 року, тобто за чотири дні, а не за три місяці до початку проведення процедури скорочення, яка відповідно, розпочалася відповідачем з дня видачі наказу генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року №378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».
 
Наказ про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства, відповідно до діючого законодавства про працю, погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) за три місяці до звільнення працівників, що вважається офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до статті 49-4 КЗпП.
 
Щодо своєчасного повідомлення представників працівників стосовно припинення трудових відносин передбачено й Конвенцією Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року № 158, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року.

Частиною першою статті 13 зазначеної Конвенції передбачено, що коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він: своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може торкнутися, та строк, протягом якого їх буде проведено; якомога раніше надає можливість, згідно з національними законодавством і практикою, відповідним представникам працівників провести консультації про заходи запобігання звільненням або зведення  кількості їх до мінімуму та про заходи щодо пом`якшення несприятливих  наслідків будь-якого звільнення для відповідних працівників, зокрема такі, як надання іншої роботи.
 
Апеляційним судом правильно встановлено, що станом на 12 серпня                  2014 року такого погодження оспорюваного наказу, як і самого скорочення, з профспілкою, Концерном не було (як і у подальшому).
 
За таких обставин, доводи відповідача щодо відсутності порушень вимог 
статті 49-4 КЗпП та пункту 3.1. Колективного договору вбачаються необґрунтованими. 
 
Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що внесення до оспорюваного наказу конкретних прізвищ позивачів, які підлягають звільненню, з вказівкою про доведення до їх конкретного відома про подальше безальтернативне звільнення, підготовку документів для скорочення саме цих працівників, на стадії прийняття рішення (видачі наказу) про необхідність скорочення штату працівників є недопустимим і порушує їх права, оскільки, всі заходи зазначені в пунктах 2-6 оспорюваного наказу, можуть здійснюватися роботодавцем лише після завчасного отримання згоди на саме скорочення, якої у даному випадку відповідачем отримано не було. 
 
Вказане порушення впливає на права позивачів стосовно доведення обставин щодо переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі відповідно до статті 49-2 КЗпП України і свідчить про нерівноправне становище сторін трудових правовідносин.
 
Також є правильними висновки судів попередніх інстанцій про проведення відповідачем скорочення працівників без достатніх причин та необхідної вимушеності у скорочені штату.
 
Зі змісту оспорюваного наказу причиною скорочення зазначено складний фінансовий стан і потреба у скороченні витрат на утримання Концерну.
 
Слід зазначити, що наявність (відсутність) змін в організації виробництва та/або праці є тією обставиною, яка підтверджує (спростовує) вимушеність у скороченні штату та у разі оспорення наказу про таке скорочення має перевірятися в силу положень пункту 1 статті 40 КЗпП України незалежно від того, чи заявлено позов про поновлення на роботі (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
 
Оцінюючи надане відповідачем розпорядження від 12 червня 2014 року 
(а. с. 268 т. 1) та частину звіту про фактичні результати виконання погоджених процедур (а. с. 39-48 т. 3), балансу на 30 червня 2014 року, звіту та інформації до звіту про виконання фінансового плану підприємства на 2013 рік, суди правильно вважали їх такими, що не свідчать про наявність підстав для скорочення штату працівників, оскільки вони не свідчать про відсутність фінансування або наявність недофінансування саме витрат на виплату заробітної плати у той період часу, оскільки відповідно до наданого штатного розпису, який було введено в дію з 27 січня 2014 року, він передбачав кількість 146,40 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 639 373,20 грн, відсутність або недостатність якого не була доведена відповідачем в ході розгляду справи.
 
Доводи відповідача про наявність дебіторської заборгованості підприємства не підтверджують наявність підстав, які беззаперечно свідчать про необхідність проведення саме скорочення, оскільки відповідно до пунктів 3.2. та 3.4. Колективного договору вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці може проводитися тільки після використання всіх наявних можливостей для забезпечення зайнятості персоналу на підприємстві. При зниженні обсягів виробництва з метою збереження робочих місць і кваліфікованих працівників Адміністрація Концерну РРТ (філій) або уповноважений ним орган може встановити за згодою працівника режим роботи з неповним робочим днем чи неповним робочим тижнем.
 
На підтвердження тих обставин, що керівництвом Концерну до прийняття рішення про проведення скорочення було використано всі наявні можливості для збереження робочих місць і забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників відповідачем не було надано належних і допустимих доказів.
 
Вказані вище обставини свідчать про відсутність підстав для скорочення штату і чисельності працівників, у зв`язку із чим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визнання незаконним та скасування наказу Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року.
 
Доводи касаційної скарги щодо порушення позивачами частини другої статті 223 ЦПК України при зверненні з цим позовом є необґрунтованими.
 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом було перевірено обставини щодо можливого порушення позивачами частини другої статті 223 ЦПК України при зверненні з даним позовом, про що вказав в ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 02 листопада 2016 року. 
 
На виконання вимог вказаної ухвали суду касаційної інстанції апеляційний суд проаналізував зміст рішень судів різних інстанції, які стосувалися позовів позивачів у справах про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі, у зв`язку із чим, правильно встановив, що в жодному з позовів оспорюваний наказ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» не був предметом розгляду, будь-які позовні вимоги щодо нього не заявлялися, і у розумінні вимог статей 61, 223 ЦПК України 2004 року відповідна правова оцінка йому не надавалася.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року - без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 О. В. Білоконь
 
Судді:                                                                                            Б. І. Гулько
 
О. М. Осіян
 
Є. В. Синельников
 
Ю. В. Черняк