Постанова 
Іменем України                            
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 522/17771/14-ц
 
провадження № 61-40336св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:                                 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду                   м. Одеси від 09 вересня 2015 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року             у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до           ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що вона до 20 серпня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина             ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня              2007 року по справі № 2-821/07 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду звернуто до примусового виконання. Відповідач рішення суду належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості.
Ураховуючи наведене та збільшення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів, що утворилась за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня 2014 року, у розмірі 495 036,46 грн та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів за період з 01 січня 2008 року по 03 лютого 2015 року у розмірі 3 151 109,20 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилась за рішенням Приморського районного суду м. Одеси                 від 14 червня 2007 року, за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня               2014 року у розмірі 495 036,46 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 ,             ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилась за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року, за період з 01 січня 2008 року по 03 лютого 2015 року у розмірі 10 000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі               3 654 грн.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати аліментів виникла заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилась                         за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня                    2007 року, за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня 2014 року у розмірі 495 036,46 грн. У результаті цього одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), яка нарахована позивачем у порядку статті             196 СК України, що становить, з урахуванням зменшення у зв`язку з матеріальним становищем відповідача, 10 000 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.  
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня             2015 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментах за період з 1 січня 2007 року по 1 жовтня                    2014 року змінено. Зменшено розмір заборгованості з 495 036,46 грн до              73 250,72 грн.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , задоволено частково. 
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня               2015 року в частині  стягнення заборгованості по аліментам скасовано. Ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів відмовлено. 
У решті рішення суду залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо необхідності стягнення заборгованості по аліментам, стягнутим за рішенням суду, оскільки, враховуючи положення статей 187, 194 СК України, Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення заборгованості, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Зазначав, що при відсутності спору щодо розміру заборгованості за аліментами вона стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У протилежному випадку це призведе до подвійного стягнення аліментів за рішенням суду.
У частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд апеляційної інстанції виходив із доведеності наявними у справі доказами вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, а також із тієї обставини, що позивач погодилася з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення пені по аліментам у розмірі 10 000 грн та не оскаржувала його. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Верховного Суду,                ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені, скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року у справі № 522/26378/15 щодо скасування постанови начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шуляченко М. Б. від 22 квітня 2015 року про скасування розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Назаровою В. В.
Зазначено, що висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості по аліментам не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на законі та не підтверджується матеріалами справи, оскільки, починаючи з квітня 2014 року, між сторонами у справі та державним виконавцем мають місце судові процеси про стягнення аліментів, оскарження дій державного виконавця, роз`яснення порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, які направлені на встановлення дійсного розміру заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів.
У частині стягнення неустойки (пені) касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не установив обставин, з якими закон пов`язує зменшення розміру неустойки платника аліментів.
 
Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі та 20 серпня 2005 року їх шлюб було розірвано Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис                    № 153.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Першим Приморським від реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 16 грудня 2005 року, актовий запис від 01 травня 2005 року № 126.
Син сторін постійно проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 13 грудня 2006 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
17 жовтня 2007 року на підставі вказаного рішенню видано виконавчий лист, який був пред`явлений до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби.
 
У травні 2014 року ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим з метою з`ясування зазначених обставин нею було подано відповідну заяву до державного виконавця.
Згідно із відповіддю з Державної податкової інспекції Приморського району м. Одеси Головного управління міністерства доходів України в Одеській області від 03 грудня 2014 року № 40591/9/15-53-1705 на запит державного виконавця, ОСОБА_2. зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Сума доходу за період з 2007 року по вересень 2014 року, згідно наданих звітів та декларацій платника єдиного податку у 2007 році склала - 6 244 грн, у 2008 році - 18 732 грн, 2009 році -                            14 790 грн, 2010 році - 195 400 грн, 2011 році - 370 080 грн, 2012 році                 - 361 031 грн, 2013 році - 369 439 грн, 3 квартал 2014 року - 447 263 грн.
 
На підставі зазначеної відповіді з податкової інспекції державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Назаровою В. В. складено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня 2014 року складає 495 036,46 грн.
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанцій не відповідає.
 
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
За змістом статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.
У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
 
Скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення заборгованості по аліментам, апеляційний суд послався на те, що розрахунок заборгованості державного виконавця від 22 квітня 2015 року скасовано постановою начальника Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 25 серпня 2015 року. При цьому ОСОБА_2  є підприємцем, до податкової інспекції подає звітність, в якій вказує валовий, а не чистий дохід, з якого необхідно вираховувати аліменти.
 
Проте вказана обставина не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, так як апеляційним судом не було враховано, що ухвалою Приморського районного суду             м. Одеси від 01 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено, визнано дії начальника Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шуляченка М. Б. про скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 22 квітня 2015 року станом на 01 жовтня 2014 року на суму 495 036,46 грн, винесеного на підставі довідки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ОСОБА_2, неправомірними та скасовано відповідну постанову державного виконавця від 25 серпня 2015 року.
 
Отже, постанова апеляційного суду в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості по аліментам підлягає скасуванню, а суду необхідно дослідити наведені докази, надати їм правову оцінку та визначити розмір заборгованості, оскільки щодо нього виник спір.
При цьому неустойку за прострочення сплати аліментів можливо обчислити лише після вірного встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів. 
 
Також не можна погодитися із судовим рішенням суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін заочного рішення суду першої інстанції про стягнення з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 10 000 грн., яким неустойка суттєво зменшена.  
 
Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. 
 
Відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
 
У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня             2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
 
Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.
 
Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України                     від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Суд, взявши до уваги наданий ОСОБА_1 розрахунок пені, передбаченої положеннями статті 196 СК України, за період з 01 січня 2008 року по           03 лютого 2015 року у розмірі 3 151 109,20 грн, формально пославшись на частину другу цієї статті, вважав необхідним зменшити пеню до 10 000 грн.
 
При цьому, апеляційний суд взагалі не встановлював жодних обставин, з якими закон пов`язує зменшення розміру неустойки, не навів мотивів у вказаній частині та не обґрунтував свого рішення.
 
Крім того, апеляційним судом також не надана правова оцінка правильності наданого позивачем розрахунку пені.
 
При новому розгляді справи при обчисленні пені за порушення строків сплати аліментів апеляційному суду відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України необхідно врахувати правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616 цс 18.  
 
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судом, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущених судом, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В. Черняк