Постанова
Іменем України
 
03 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 278/4775/14-ц
 
провадження № 61-18251св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В. 
(суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест Буд-Інжиніринг»,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду житомирської області, у складі колегії суддів: Якухно О. М., жигановської О. С., Коломієць О. С.,від 10 січня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з 07 червня 1997 року по 12 травня 2015 року. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано у 1997 році гараж, у 2001 році - квартиру, у 2013 році - автомобіль. На даний час відповідач без її відома продав автомобіль, а кошти витратив на свої потреби. Крім того змінив замки на гаражі та заборонив ним користуватися. Оскільки вказаний спір неможливо вирішити в добровільному порядку звернулася до суду.
Посилаючись на вказані обставини просила суд визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру 
АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_2 в кооперативі «Сосновий бір» в смт Озерне Житомирського району Житомирської області та автомобіль марки ZAZ Sens, державний номерний знак НОМЕР_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля та компенсацію вартості 1/2 частини спірного гаража.
У січні 2015 року ОСОБА_2 пред`явив до ОСОБА_1 зустрічний позов в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя майнові права, набуті ними за договором інвестування коштів, укладеного 09 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг», на житлову площу в другій секції будівництва житлового комплексу «Флагман», площею 
30,4 кв. м, а у подальшому однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що вказаний договір був укладений в період шлюбу, вартість інвестиції становить 227 000 грн, які внесені у повному обсязі. Оскільки при укладенні цього договору були витрачені спільні кошти, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя майнові права на вказану квартиру.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області
від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 , та гараж № НОМЕР_2 у кооперативі « Сосновий бір» в смт Озерне, Житомирського району, а також автомобіль ZAZ Sens, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири 
АДРЕСА_1 та на 1/2 частину гаража № НОМЕР_2 у кооперативі «Сосновий бір» в смт Озерне Житомирського району Житомирської області . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини автомобіля ZAZ Sens в сумі 94 120 грн. В решті вимог відмолено за недоведеністю. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 72/100 частини майнових прав вартістю 157 421 грн на об`єкт інвестування - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м. Київ) розміром 30,4 кв. м згідно з договором № 356/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, укладеного з 
ТОВ «Еверест-буд-Інжиніринг». 
В решті вимог зустрічного позову відмовлено за недоведеністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області 
від 29 квітня 2015 року в частині визнання спільним майном подружжя та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину гаража 
№ НОМЕР_2 у гаражному кооперативі « Сосновий Бір» в смт Озерне Житомирського району Житомирської області скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 
2015 року змінено в частині визначення вартості 1/2 частини автомобіля ZAZ Sens, державний номерний знак НОМЕР_1 , зменшено її розмір з 94 120 грн до 40 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Не погодившись з рішеннями Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року та апеляційного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року, ОСОБА_2 оскаржив їх в касаційному порядку в частині стягнення з нього компенсації вартості автомобіля, а також в частині часткового задоволення зустрічного позову про визнання спільним майном подружжя об`єкту інвестування - житлову площу в другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м. Київ) розміром 30,4 кв. м, згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 
09 серпня 2012 року
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року, в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг», про визнання майна спільною власністю подружжя, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.
Скасовуючи рішення попередніх інстанцій в частині вирішення зустрічного позову, та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав про те, що задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спільним майном подружжя є лише 72/100 частини майнових прав вартістю 
157 421 грн, оскільки кошти в сумі 7 525 доларів США, що еквівалентно
60 200 грн, були надані ОСОБА_1 її двоюрідною сестрою, тому вказані кошти не є спільним майном подружжя, у зв`язку з чим зменшив розмір частки, що є спільним майном подружжя. Однак вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій не врахували вимог пунктів 2, 3 
частини першої статті 57 СК України, у зв`язку з чим не надали належної правової оцінки тому, чи грошові кошти в сумі 7 525 доларів США, що еквівалентно 60 200 грн, які були надані ОСОБА_1 її двоюрідною сестрою, належать особисто ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять договору дарування вказаних коштів, а також не перевірили доводів ОСОБА_2 про те, що вказані грошові кошти були отримані ними, як подружжям та повернуті протягом року за спільні кошти подружжя.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області
від 22 листопада 2016 року зустрічний позов  ОСОБА_2 задоволено частково, визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1  та      ОСОБА_2 72/100 частки майнових прав вартістю 157 421 грн на об`єкт інвестування - житлову площу у вигляді однокімнатної квартири (об`єкт № АДРЕСА_6 ) у другій секції будівництва житлового комплексу "Флагман"
(м. Київ) розміром 30,4 кв. м згідно з договором №356/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, укладеного  ОСОБА_1 з
ТОВ «Еверест плюс». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 визнав факт надходження 07 серпня 2012 року від громадянки ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_1 коштів у сумі 5 000 фунтів, в сумі до сплати 
7 525 доларів США, та їх використання на придбання вказаних майнових прав, однак наполягав, що у подальшому вказані грошові кошти були повернуті останній. При цьому, оскільки жодних належних та допустимих доказів повернення грошей (підтвердження грошових переказів певними розрахунково-касовими документами, розписок тощо) відповідач ОСОБА_2 не надав, суд зменшив розмір його частки у майнових правах, що є спільним майном подружжя, на суму 7 525 доларів США, що було еквівалентно 60 200 грн, оскільки ці кошти не належали сторонам як подружжю, а належали ОСОБА_1 особисто.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2  задоволено частково, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 листопада 
2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення зустрічного позову  ОСОБА_2 , визнано спільним майном подружжя 
ОСОБА_2  та ОСОБА_1 100 % майнових прав вартістю 217 621,44 грн. на об`єкт інвестування - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м. Київ) розміром 30,4 кв. м згідно з договором № 356/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Еверест плюс».
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено належність їй на праві особистої приватної власності коштів у сумі 5 000 фунтів, витрачених на придбання спірних майнових прав, оскільки вони не є коштами, що належали їй до шлюбу, а також коштами, отриманими нею особисто у дар від племінниці ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 
10 січня 2017 року, арішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи 
№ 278/4775/14-ц із суду першої інстанції. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 справу призначено до судового розгляду.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 
2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є
Верховний Суд.
У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
07 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 278/4775/14-ц передано судді-доповідачеві.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не в повній мірі дав оцінку поданим нею доказами, а також взагалі не надав оцінку доводам відповідача ОСОБА_2 стосовно отримання та повернення грошових коштів в сумі 7 525 доларів США.
Судом апеляційної інстанції проігноровано надані ОСОБА_1 документи, оформлені компетентним адвокатом із Великої Британії, в порядку передбаченому Конвенцією що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, якими підтверджено призначення коштів перерахованих ОСОБА_5.
Стверджує, що між нею та ОСОБА_5 укладено договір дарування грошових коштів, вчинений на території Великої Британії через апостиль з дотриманням вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу
У квітні 2017 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення відповідача ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 ,  в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення Апеляційного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року, просить касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. 
Наголошував на тому, що договір дарування грошових коштів в розмірі 
7 525 доларів США, відповідно до статті 719 ЦК України, повинен бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений.
Вважав, що надані ОСОБА_1 документи, не являються нотаріально посвідченим договором дарування грошових коштів ні на дату переказу коштів (07 серпня 2012 року) ні на дату придбання майнових прав 
(09 серпня 2012 року).
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 12 травня 2015 року. 
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6 1998 року народження.
09 серпня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з яким 
ОСОБА_1 придбала майнові права на об`єкт нерухомості - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу «Флагман» 
(м. Київ) розміром 30,4 кв. м. 
Вартість вказаних майнових прав за договором складає 217 621 грн, які сплачені ОСОБА_1 09 серпня 2012 року у повному обсязі.
На рахунок ОСОБА_1 , відкритому в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк» 07 серпня 2012 року надійшли грошові кошти в розмірі 7 525 доларів США.
Згідно банківських документів ВТОВ Банк «Barclays» Бромлі, зазначені кошти перераховано пані ОСОБА_5, яка є двоюрідною сестрою 
ОСОБА_1 , що не заперечується ОСОБА_7 
Мотивувальна частина 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до статті 213 ЦПК України(в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України, (в редакції кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України 
(далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Саме такий висновок про застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого
2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, постанові Верховного Суду України від 24 травня 
2017 року у справі № 6-843цс17.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором
(стаття 70 СК України ).
Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (стаття 717 ЦК України).
Згідно із частиною п`ятою статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша 
статті 220 ЦК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави визнати грошові кошти в сумі 7 525 доларів США, одержані від 
ОСОБА_5 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , останньою не доведено факт придбання частини майнових прав, згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, за особисті кошти, а отже підстави для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні відсутні.
ОСОБА_2 заперечує належність грошових коштів в розмірі 
7 525 доларів США, які були використані на придбання майнових прав згідно договору купівлі-продажу від 09 серпня 2012 року, особисто 
ОСОБА_1 .
На спростування вказаних доводів ОСОБА_1 зазначала, що грошові кошти в сумі 5 000 фунтів (7 525 доларів США) були їй подаровані племінницею ОСОБА_5 , на підтвердження чого надала копію платіжного доручення від 07 серпня 2012 року про списання з банківського рахунку ОСОБА_5 , відкритому в ВТОВ Банк «Barclays», Бромлі, 5 000 фунтів на користь ОСОБА_1 та письмові пояснення адвоката із Великої Британії Джузеппе Чампа від 31 березня 2016 року, який діючи від імені ОСОБА_5 , стверджував, що 07 серпня 2012 року остання переказала через банк «Barclays» грошові кошти в розмірі 5000 фунтів своїй тітці ОСОБА_1 , як подарунок для двоюрідної сестри ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоб ОСОБА_1 могла придбати для своєї вищезгаданої доньки квартиру в м. Києві .
Суд апеляційної інстанції дав оцінку наданим ОСОБА_1 документам, зокрема щодо додержання форми укладення договору дарування між останньою та ОСОБА_5 відповідно до частини п`ятої статті 719 ЦК України.
Надані ОСОБА_1 копія платіжного доручення від 07 серпня
2012 року та пояснення адвоката Дж. Чампа від 31 березня 2016 року підтверджують джерело походження грошових коштів, але не є доказом, який спростовує презумпцію спільності майна подружжя.
Крім того, судом враховано, що згідно наданих адвокатом пояснень 
від 08 квітня 2016 року, ОСОБА_5 перераховувала грошові кошти в якості подарунку своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_10 , а не 
ОСОБА_1 .
Не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції посилання заявника на те, що ОСОБА_2 не надано суду підтверджуючі документи про отримання ним матеріальної допомоги в розмірі 60 000 грн та повернення ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 
7 525 доларів США, оскільки згідно із презумпцією спільності майна подружжя, спростовувати вказану презумпцію має той із подружжя, хто її заперечує.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, спрямовані на переоцінку доказів у справі. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до
статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення без змін.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої 
статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Щодо розподілу судових витрат
Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій відсутні.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду житомирської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович