Постанова
Іменем України 
22 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 740/2679/16-к
провадження № 51-6711 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
засудженого                                                          ОСОБА_6 , 
захисника                                                               ОСОБА_7 , 
законного представника                       
неповнолітнього засудженого                         ОСОБА_8 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2017 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року та касаційні скарги засудженого ОСОБА_11 і прокурора ОСОБА_12 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від  16  травня 2018 року у кримінальному провадженні № 12016270180000539 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Абрикосівка Цюрупинського району Херсонської області, мешканця АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Смоляж Борзнянського району Чернігівської області,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від  15  листопада 2017 року засуджено:
-          ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців з конфіскацією частини належного йому майна, крім житла;
-          ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців з конфіскацією частини належного йому майна, крім житла;
-          ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Ухвалено стягнути в солідарному порядку з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та   ОСОБА_11 , а в разі відсутності або недостатності коштів у  неповнолітнього ОСОБА_11 – стягнути з його законного представника ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_13 на відшкодування заподіяної шкоди 54 980 грн., процесуальних витрат – 8 274 грн.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та   ОСОБА_11 визнано винуватими у тому, що вони 07 квітня 2016 року, приблизно о 23:20, перебуваючи за адресою м. Ніжин пров. Новий, керуючись корисливим мотивом, за попередньою змовою між собою, спільними узгодженими діями здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_13 , заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та завдали йому майнової шкоди на суму 4398 грн.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 залишено без задоволення.
Апеляційні скарги прокурора та потерпілого задоволено частково, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_11 та просить призначити в цій частині новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що  з  вироку апеляційного суду не зрозуміло які саме обставини, як такі, що  пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, врахував суд, призначаючи ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.  69 КК України.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про зміну судових рішень, просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за цей злочин із застосуванням ст. 69 та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Зазначає, що  суди помилково кваліфікували його дії за кваліфікуючою ознакою – вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази такої змови. Наголошує, що апеляційний суд, призначаючи йому покарання, безпідставно не врахував пом`якшуючих покарання обставин, а  саме: з`явлення із зізнанням, те, що він вибачився перед потерпілим, раніше не  судимий, добровільно повернув викрадене, відшкодував матеріальну шкоду, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, працює.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить вирок апеляційного суду змінити, пом`якшити йому покарання до того, що було встановлено вироком місцевого суду, та вважає правильним звільнення його від відбування покарання на підставі статей 75, 104 КК України. Зазначає, що його дії неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки не було попередньої домовленості про вчинення злочину. Призначаючи покарання апеляційним судом не враховано, що він визнав вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував завдану злочином шкоду, активно сприяв розкриттю злочину, на час вчинення злочину був неповнолітнім.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить судові рішення в частині кваліфікації дій ОСОБА_10 і призначення йому покарання змінити, перекваліфікувати дії засудженого з ч. 2 на ч. 1 ст.187 КК України і  призначити йому покарання за цей злочин у виді позбавлення волі на строк 3  роки, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнити його від відбування покарання з  випробуванням із встановленням іспитового строку.
Позиції інших учасників судового провадження 
Потерпілий ОСОБА_13 подав заперечення на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , в яких вказує на необґрунтованість доводів останнього.
Прокурор ОСОБА_12 подав заперечення на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , в яких зазначає, що доводи касаційної скарги засудженого є безпідставними.
Прокурор ОСОБА_14 подав заперечення на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_11 , в яких зазначає, що доводи засудженого про застосування до нього вимог ст. 75 та ст. 104 КК України є голослівними та невмотивованими.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 свою касаційну скаргу підтримав,  щодо касаційних скарг інших учасників кримінального провадження поклався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_11 та законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_11 – ОСОБА_8 підтримали касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , а касаційну скаргу прокурора просили відхилити.
Прокурор підтримав касаційну скаргу, подану прокурором   ОСОБА_12 ,та заперечував щодо задоволення касаційних скарг засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 просив закрити.
Крім того, до суду надійшла заява захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 про підтримання його касаційної скарги, незважаючи на смерть свого підзахисного.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Як установлено частинами 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є  рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Доводи засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 про неправильну кваліфікацію їх дій, а саме відсутність попередньої змови у вчиненні злочину, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження саме засуджений ОСОБА_10 перший наніс удар ОСОБА_13 , після чого відразу ж до нападу приєдналися ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_11 , а після подолання опору потерпілого заволоділи його речами. При цьому в матеріалах провадження наявні пояснення потерпілого, який в однозначній формі повідомив, що чув, як нападники, розподіляючи його майно, вживали фразу: «Ми ж домовлялися». Також, сам ОСОБА_10 в суді першої інстанції повідомив, що після побиття потерпілого говорив, що навушники його.
Таким чином, на переконання колегії суддів, дії засуджених за ч. 2 ст. 187 КК України, кваліфіковано правильно.
Крім того, доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та їх особам через суворість, а також неврахування апеляційним судом пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів вважає безпідставними.
Одночасно, Суд приходить до висновку про необгрунтованість доводів касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та засудженим особам через м`якість.
Так, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалюючи свій вирок, суд апеляційної інстанції зазначив, що засуджені, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб вчинили злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, має підвищену суспільну небезпечність, та призвів до тяжких наслідків. Судом взято до уваги думку потерпілого, який наполягав на призначенні максимально суворого покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженим, судом визнано часткове відшкодування ними заподіяної шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання засудженим, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та неповнолітньому ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів. Таким чином, підстав вважати призначене засудженим покарання явно несправедливим через суворість або через м`якість, про що захисник, засуджені та прокурор зазначали у своїх касаційних скаргах, не вбачається.
При цьому доводи в касаційній скарзі прокурора про необґрунтоване застосування щодо засудженого ОСОБА_11 положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апеляційний суд, призначаючи останньому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, врахував вимоги вказаної статті та встановив обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме часткове відшкодування заподіяної шкоди та вчинення злочину в неповнолітньому віці.
На переконання колегії суддів, вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та засудженим особам, касаційні скарги прокурора, засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах  ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та вирок суду апеляційної інстанції – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив: 
Касаційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2017 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й  оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                        ОСОБА_3