Постанова
Іменем України 
18 липня 2019 року
м. Київ
справа № 450/3026/17
провадження № 51-480км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,             
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                       ОСОБА_6 ,
засудженого                                  ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 грудня 
2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140270001685, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шутова Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 
3400 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 
1 рік. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 05 вересня 2017 року о 17:00, керуючи транспортним засобом марки "Фіат Добло" номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Львівській у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, при проїзді нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг і здійснюючи поворот ліворуч на 
вул. Р. Шухевича, порушив вимоги Р.1 п.1.5, Р.2 п.2.3 "б, д", Р.10 п.10.1, Р.16 п.16.13 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, а відповідно і не реагував на її зміну, не надав переваги транспортному засобу марки "Форд Куга" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному йому напрямку, своїми діями створив небезпеку для руху, що призвело до зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали технічні пошкодження.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, просить скасувати вирок районного суду та ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного додаткового покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. 
Стверджує, що суди не врахували конкретних обставин справи та його особу, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави для не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами при призначенні йому покарання. 
Також свої доводи засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 101 КПК України відмовив у задоволенні заявленого стороною захисту клопотання про виклик експерта ОСОБА_9 , яким надано висновок № 1/1151 від 22 вересня 2017 року для його допиту у суді. 
Вважає, що місцевим судом вирішено питання про відмову у задоволенні клопотання захисту про визнання недопустимим доказом висновок 
судово-медичної експертизи № 364/17 від 15 вересня 2017 в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, що на його думку, не відповідає нормам КПК України та порушує його право на захист.
Апеляційний суд не дав належної оцінки таким порушенням і залишив вирок районного суду без зміни. Крім цього, вказує, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу засудженого представник потерпілої 
ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_10 просить залишити її без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні  засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кваліфікація його дій та призначення покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 3400 грн в касаційній скарзі засудженого не оспорюються.
Водночас доводи засудженого, викладені в касаційній скарзі щодо застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що призвело до суворості призначеного покарання є обґрунтованими. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначені 
ОСОБА_7 основного покарання та при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема, позитивну характеристику за місцем роботи, те, що він вчинив злочин вперше, не перебуває на наркологічному та психіатричному обліках, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому судом враховано конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб скоєного. На підставі наведених даних районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу та призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Так, не погоджуючись з вироком місцевого суду від 31 травня 2018 року, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, в якій, крім іншого посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість у зв`язку з безпідставним призначенням ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Проте апеляційний суд, розглянувши провадження за апеляційною скаргою захисника в порушення вимог ст. 419 КПК України належно не проаналізував змісту його апеляційної скарги та залишив вирок місцевого суду без зміни.
При цьому, як правильно зазначається у касаційній скарзі засудженого, судами не оцінено і не враховано, що ОСОБА_7 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху  раніше не притягувався та вчинив злочин вперше, відсутність тяжких наслідків після скоєного злочину. Крім того, судами належним чином не враховано те, що призначене ОСОБА_7  додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами призвело до втрати роботи на посаді професійного водія та те, що транспортний засіб є єдиним джерелом доходу засудженого і засобом для його існування.
На думку колегії суддів, з урахуванням зазначених обставин в сукупності, а також з урахуванням позитивної характеристики засудженого за місцем роботи та того, що ОСОБА_7 вчинив злочин вперше, дають підстави для призначення засудженому покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів
Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 101 КПК України відмовив у задоволенні заявленого стороною захисту клопотання про виклик експерта для його допиту у суді, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто, відповідно до зазначеної норми, суд може викликати експерта до суду для допиту з приводу роз`яснень (уточнення та доповнення) висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком та іншими доказами або між декількома висновками, які проводились щодо одного й того ж предмету чи питання дослідження. 
Оскільки такі підстави не встановлені, суд обґрунтовано обмежився дослідженням висновку експерта.
Та обставина, що судом було відмовлено у виклику у судове засідання експерта для роз`яснення та доповнення висновків не призвело до порушень передбачених законом процесуальних прав засудженого і не могло перешкодити ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення.
Також необґрунтованими є й доводи касаційної скарги засудженого про те, що місцевим судом було порушено порядок розгляду клопотання про визнання недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи, з тих підстав, що оцінка цього доказу була надана судом під час ухвалення вироку. 
Так, вимогами ч. 1 ст. 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Крім того, згідно із ст. 374 КПК України щодо змісту вироку, зокрема мотиви врахування доказів та неврахування окремих доказів наводяться у вироку суду, а тому зазначене рішення місцевого суду відповідає нормам чинного кримінального процесуального кодексу України.  
З урахуванням викладеного, вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції в частині призначення ОСОБА_7  додаткового покарання підлягають зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 
2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити ОСОБА_7 покарання, виключивши із судових рішень призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3