ПОСТАНОВА
Іменем України

17 липня 2019 року 
Київ
справа №814/4196/15
адміністративне провадження №К/9901/11636/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу                № 814/4196/15

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року (головуючий суддя - Шляхтицький О.І., судді: Запорожан Д.В., Романішин В.Л.) 

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, в якому просив визнати наказ про його звільнення у відставку  протиправним в частині звільнення з посади старшого оперуповноваженого групи по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі ЛВ в порту «Октябрськ» УМВС, зобов`язати внести зміни до наказу від 10 березня 2003 № 22/0с, вказавши посадою при його звільненні «виконуючий обов`язки старшого групи з координації та контролю за діяльністю ОВС на водному транспорті та повітряному транспорті УМВС України в Миколаївській області» .

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що розпорядженням від 27.12.2002 року він був призначений виконуючим обов`язки старшого групи з координації та контролю, тому повинен був бути звільнений саме з цієї посади, просить визнати наказ про звільнення протиправним та внести в ньому зміни в частині посади, з якої він був звільнений. 

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. З 01.05.1977 року по 10.03.2003 року позивач проходив службу в органах УМВС України в Миколаївській області.

3.1. Розпорядженням начальника УМВС України в Миколаївській області № 87/6 від 04.02.2001 року був відкомандирований в порт  «Октябрськ» для подальшої служби у підрозділі по координації і контролю за діяльністю ОВС на транспорті УМВС на посаді старшого уповноваженого.

4. Розпорядженням № 87/169 від 27.12.2002 року, в зв`язку зі звільненням із органів внутрішніх справ ОСОБА_2 , позивача призначено з 01.01.2003 року виконуючим обов`язки старшого групи по координації і контролю за діяльністю ОВД на повітряному і водному транспорті УМВС.          

5. Наказом від 10.03.2003 року № 22 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 - старшого оперуповноваженого групи по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі ЛВ в порту «Октябрськ» УМВС, з 14.03.2003 року звільнено у відставку за ст. 65 п. «а» ( за віком).

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

6. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року задоволено позов частково. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області внести зміни у наказ № 22 о/с від 10.03.2003 року, вказавши посаду при звільненні ОСОБА_1 "виконуючий обов`язки старшого групи з координації та контролю за діяльністю ОВС на водному та повітряному транспорті Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області". В решті позову відмовлено.

6.1. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в ході судового розгляду не надав суду доказів того, що позивачу було відомо, що його звільнили з посади старшого оперуповноваженого, а не з посади виконуючого обов`язки старшого групи.

6.2. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, в іншій частині - залишено без змін.

IV. Касаційне оскарження

7. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом  апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

8. Свої вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що він був призначений виконуючим обов`язків у зв`язку зі звільненням працівника, який обіймав цю посаду, тобто виконував обов`язки за вакантною посадою. Вважає, що він є переведеним на цю посаду в силу положень статті 32 КЗпП України та таким, що займає посаду, виконання обов`язків за якою на нього було покладено.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

9. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. За змістом статті 4 Закону України «Про міліцію» (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з ОВС), правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, Закон України «Про міліцію», інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

11. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну службу», посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

12. За правилами п. 14 Інструкції з організації персонального обліку кадрів в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України №345 від 31.05.1995 (що була чинною на момент звільнення позивача із органів внутрішніх справ), запис про службу в органах внутрішніх справ робиться у трудовій книжці без переліку найменувань підрозділів та посад.

13. Відповідно до пунктів 39, 40 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів   внутрішніх справ Української РСР» № 114 від 29.07.1991 року ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посади, що підлягають заміщенню   особами рядового, молодшого, середнього і старшого начальницького складу, і відповідні цим посадам спеціальні звання визначаються  переліками, затверджуваними Міністром внутрішніх справ УРСР. Призначення на посади рядового і начальницького  складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ УРСР відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: безперервний строк  тимчасового  виконання  обов`язків  за вакантною  посадою  не  повинен  перевищувати  двох місяців,  а за не вакантною - чотирьох місяців.

14. Згідно роз`яснень надані у листі Міністерства праці та соціальної політики України "Щодо виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника" від 19 квітня 2011 року № 126/06/186-11, виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов`язків - це заміна працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов`язків), коли працівник поряд зі своєю основною роботою виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника. У цьому випадку, відповідно до статті 105 Кодексу законів про працю України, працівнику провадиться доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника (розмір доплати встановлюється на умовах, передбачених колективним договором).

14.1. Виконання обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника (тимчасове заступництво) провадиться із звільненням від своїх основних обов`язків. У цьому випадку, відповідно до пункту 1 роз`яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 із змінами, внесеними постановою Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 11 грудня 1986 року № 521/30-18, працівнику виплачується різниця між його фактичним окладом та посадовим окладом працівника, якого він замінює, якщо цей працівник не є штатним заступником або помічником відсутнього працівника (за відсутності посади заступника).

VI. Позиція Верховного Суду

14. У цій справі встановлено, що Начальник УМВС в Миколаївській області в межах своїх повноважень розпорядженням призначив позивача виконуючим обов`язки старшого групи по координації і контролю за діяльністю ОВД на повітряному і водному транспорті УМВС.

15. У відповідності до п. 14 Інструкції відомості про перебування позивача на посаді виконуючого обов`язки старшого групи з координації та контролю за діяльністю ОВС на водному та повітряному транспорті УМВС в Миколаївській області до його трудової книжки не заносились. 

16. Згідно з чинним законодавством України виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника може бути як без звільнення працівника від своїх основних обов`язків, так і зі звільненням працівника від своїх основних обов`язків.

17. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що призначення позивача виконуючим обов`язки здійснене на підставі розпорядження.

18. Оскільки спеціальним законодавством, яке регулює питання проходження служби в органах внутрішніх справ, спірні правовідносини не регулюються, Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про необхідність застосування норм трудового законодавства. 

19. В трудовому законодавстві України конструкція «виконуючий обов`язки» наявна лише у випадку, коли інший працівник тимчасово відсутній на роботі (стаття 105 Кодексу законів про працю України). В цьому випадку жодних записів у трудовій книжці не робиться.

20. При цьому, трудовим законодавством не визначено окремі підстави для звільнення виконуючого обов`язки.

21. Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що факт виконання позивачем обов`язків за іншою посадою не змінює його правового статусу.

22. Верховний Суд наголошує, що «виконуючий обов`язки» - це не назва посади, а людина (працівник), яка виконує роботу тимчасово. Чинним законодавством України не передбачено такої посади як «виконуючий обов`язки» і, навіть, коли працівника приймають виконуючим обов`язки, у штатному розписі відповідна посада не доповнюється приставкою «в.о.». Працівник чи особа, яка проходить службу, може бути звільнений з посади, на яку він є призначеним на день звільнення, а не за якою така особа тимчасово виконує обов`язки.   

23. За такого правового врегулювання на обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність спірного наказу.

49. Отже, оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, суд під час розгляду справи та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову не допустив порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконної постанови та неправильного вирішення справи.

50. Таким чином, зважаючи на приписи  статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

51. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями  3,  341,  345,  349,  350,  355,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             О. А. Губська

Судді                                                                                                          М.В. Білак

                                                                                                                   О. В. Калашнікова