Постанова
Іменем України
 
29 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 501/1584/16-ц
провадження № 61-17368св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О.,  Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»,
відповідач - ОСОБА_1,
третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року у складі суддів: Гайворонського С. П., Кононенко Н. А., Заїкіна А. П., 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - Уповноважена особа ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним нікчемним договору банківського рахунку з моменту його укладення в силу закону.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь». Вказану інформацію розповсюджено в засобах масової інформації, мережі інтернет та доведено до керівництва ПАТ «Банк «Київська Русь».  Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, що діяла на момент введення тимчасової адміністрації) визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Отже, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у спірних правовідносинах, тому всі інші закони України можуть стосуватись до правовідносин з банком, лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону.
 
Разом з тим, 20 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Київська Русь» в особі керуючого припортовим відділенням Чорноморської філії                       ПАТ Банк «Київська Русь» Романовською М. В . , яка діяла на підставі довіреності № 461 від 11 червня 2012 року, укладено заяву-договір                                 № 581234-GR/2015 про приєднання до договірних умов та правил відкриття та обслуговування ПАТ «Банк Київська Русь» поточних рахунків фізичних осіб, операції за якими здійснюється з використанням електронних платіжних засобів-платіжних карток. Враховуючи те, що з дня призначення уповноваженої особи фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), укладений                           20 березня 2015 року договір є нікчемним. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням  Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року (у складі судді Смирнова В. В.) позов задоволено. Визнано недійсним нікчемним з моменту укладення в силу закону заяву-договір № 581234-GR/2015                                       від 20 березня 2015 року про приєднання до Договірних умов та правил відкриття та обслуговування ПАТ «Банк Київська Русь» поточних рахунків фізичних осіб, операції за якими здійснюється з використанням електронних платіжних засобів- платіжних карток, що укладений між ПАТ «Банк Київська Русь» та ОСОБА_1 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.
 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду                                 від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц (провадження                                   № 61-5147св18).
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Уповноваженої особи ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь           ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 606 грн 33 коп. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував рішення адміністративних судів, які набрали законної сили. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року, встановлено, що 20 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та  ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 581234-GR/2015 про приєднання до договірних умов та правил відкриття та обслуговування ПАТ «Банк «Київська Русь» поточних рахунків фізичних осіб, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів-платіжних карток, предметом якого є відкриття та обслуговування банком поточного рахунку клієнта з можливістю використання електронних платіжних засобів-платіжних карток № НОМЕР_1 . Уповноваженою особою фонду не складено будь-якого розпорядчого рішення щодо визнання та підстав визнання нікчемним правочину, вчиненого між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь». Таким чином, договір № 581234-011/2015 від 20 березня 2015 року, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та  ОСОБА_1  є дійсним. Призначення фондом гарантування вкладів фізичних осіб уповноваженої особи, яка відповідно до Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прийняла на себе весь обсяг повноважень органів управління банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, та збереження при цьому статусу такого банку як юридичної особи, не є підставою для скасування довіреностей, виданих попереднім керівництвом ПАТ «Банк «Київська Русь». Отже, твердження про припинення повноважень представника ПАТ «Банк «Київська Русь» з підстави введення в банку тимчасової адміністрації, не відповідає вищевказаним нормам цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, інформація до структурних підрозділів банку, в тому числі до Чорноморської Філії ПАТ «Банк «Київська Русь», про запровадження у банку тимчасової адміністрації була доведена уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації 20 березня 2015 року о 18.12, тобто після укладання договору                   № 581234-011/2015 від 20 березня 2015 року, однак судом першої інстанції цей факт не врахований.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1)Доводи касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Уповноважена особа ПАТ «Банк «Київська Русь» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що тимчасову адміністрацію в банку запроваджено із 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року, потім продовжено до 19 липня 2015 року. 17 липня 2015 року у банку розпочато процедуру ліквідації. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після значення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними, а тому оспорюваний договір банківського рахунку є недійсним в силу закону. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено порядок та процедуру визнання Уповноваженою особою нікчемними правочинів, вчинених банком після запровадження тимчасової адміністрації. Крім того, апеляційний суд стягнув із Уповноваженої особи судовий збір, проте  стороною у справі є банк, а не його ліквідатор. 
 
(2) Позиція відповідача
 
У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що інформація до структурних підрозділів банку, в тому числі до Чорноморської Філії ПАТ «Банк «Київська Русь», про запровадження у банку тимчасової адміністрації була доведена уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації 20 березня 2015 року о 18 год.12 хв, тобто після укладення договору № 581234-011/2015 від 20 березня 2015 року. Крім того, Крім того, 05 грудня 2016 року Київським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову, якою визнано протиправними та скасовано постанови Правління Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та ліквідацію. 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Суди установили, що постановою правління Національного банку України                    від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь».
20 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Київська Русь» в особі керуючого припортовим відділенням Чорноморської філії ПАТ Банк «Київська Русь» Романовською М. В . , яка діяла на підставі довіреності № 461                                     від 11 червня 2012 року, укладено заяву-договір № 581234-GR/2015 про приєднання до договірних умов та правил відкриття та обслуговування ПАТ «Банк Київська Русь» поточних рахунків фізичних осіб, операції за якими здійснюється з використанням електронних платіжних засобів-платіжних карток.
За змістом статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.
Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Згідно з частиною третьою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Відповідно до положень частин першої-третьої статті 36 Закону України                «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції чинній на момент укладення договору банківського рахунку, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. 
Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. 
За таких обставин, з дня призначення Уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, виконує повноваження органу управління банку, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, тому саме з цього дня правочини, вчинені органами управління та керівниками банку, є нікчемними.
Правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції чинній на момент укладення договору банківського рахунку. 
Таким чином, договір банківського рахунку укладено між ОСОБА_1 та                           ПАТ «Банк «Київська Русь» після призначення Уповноваженої особи Фонду, що має наслідком нікчемність такого правочину, тому висновки апеляційного суду про те, що призначення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи, яка прийняла на себе обсяг повноважень органів управління банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, не є підставою для скасування довіреностей, виданих попереднім керівництвом ПАТ «Банк «Київська Русь», не узгоджуються з імперативними приписами частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Не ґрунтується на вимогах закону й висновок апеляційного суду про те, що Уповноваженою особою фонду не складено будь-якого розпорядчого рішення щодо визнання та підстав визнання нікчемним правочину, вчиненого між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки згідно із частинами першою, другою, десятою статті 38Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. 
Між тим, договір банківського рахунку укладено між ОСОБА_1 та                           ПАТ «Банк «Київська Русь» після запровадження тимчасової адміністрації. Крім того, правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного Уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ.
Щодо посилань апеляційного суду на судове рішення в адміністративній справі, необхідно зазначити, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов?язано Уповноважену особу Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо                    ОСОБА_1 як вкладника. При вирішенні справи адміністративний суд виходив із того, що договір від 20 березня 2015 року між ОСОБА_1 та                   ПАТ «Банк Київська Русь» в особі керуючого припортовим відділенням Чорноморської філії ПАТ Банк «Київська Русь» Романовською М. В. , нікчемним не визнавався, тому є дійсним. 
Враховуючи те,  що у цій справі позивач оспорює договір банківського рахунку від 20 березня 2015 року, встановлені в адміністративній справі обставини щодо дійсності цього правочину не є преюдиційними для розгляду даної справи. 
Не підтверджують правильність висновків апеляційного суду й посилання відповідача у запереченні на касаційну скаргу на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року визнано протиправними та скасовано постанови Правління Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та ліквідацію, оскільки постановою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року (адміністративне провадження № К/9901/5979/18) скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року та постанову Вищого адміністративного суду України від 08 червня 2017 року, справу № 826/22323/15 передано на розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позову внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. 
Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень      статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, пред`явлених позивачем до суду першої інстанції, Уповноважена особа Фонду просила визнати недійсним нікчемним договір банківського рахунку з моменту його укладення в силу закону.
Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Визнання нікчемного правочину недійсним законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону (стаття 215 ЦК України, частина третя статті 36 Закону).
Вимоги про встановлення нікчемності оспорюваного договору позивачем до суду пред`явлено не було, а захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, такий спосіб захисту прав не є ефективним та таким, що матиме реальне відновлення порушених прав позивача.
Верховний Суд також звертає увагу, що Уповноважена особа Фонду не позбавлена права подачі позову до суду про застосування наслідків недійсності правочину (стаття 216 ЦК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
У задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір, понесений  Уповноваженою особою Фонду у зв`язку із переглядом справи у суді першої та касаційної інстанцій, покладається на позивача, а судовий збір у розмірі                       606 грн 33 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню позивачем.
 
Апеляційний суд стягнув судовий збір у розмірі 606 грн 33 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, із Уповноваженої особи Фонду, проте вказана особа в силу вимог закону виконує функції органу управління банку, а тому стороною у справі є банк, а не його ліквідатор. 
 
Таким чином, вказану суму судового збору необхідно стягнути на користь відповідача із банку, що є підставою скасування рішення апеляційного суду і в частині розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 141, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задовольнити частково. 
 
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року скасувати. 
 
У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1  про визнання недійсним нікчемним договору банківського рахунку з моменту його укладення в силу закону відмовити. 
 
Стягнути із публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 606 грн 33 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько
 
                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                              Є. В. Петров
 
                                                                    С. П. Штелик