ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  911/1122/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. – головуючого, Кушніра І. В., Пількова К. М.,
секретар судового засідання – Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача – Бондаренко М. Г. (адвокат),
відповідача – Слуцької Н. С. (адвокат),
третьої особи – Сотнікової І. В. (адвокат),  
розглянув касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2018 (суддя Бабкіна В. М.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 (головуючий – Агрикова О. В., судді: Чорногуз М. Г., Хрипун О. О.) у справі
за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
про визнання недійсним нікчемного правочину – договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2015 (реєстр. №1605) та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У травні 2018 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (далі – Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "УПБ", Уповноважена особа) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-" (далі – ТОВ "-Еліт Буд-", Товариство, покупець) про визнання недійсним нікчемного правочину – договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2015 (реєстр. №1605) (далі – договір купівлі-продажу), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (далі – ПАТ "УПБ", Банк, продавець) і ТОВ "-Еліт Буд-", та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за Товариством на нерухоме майно, яким є земельна ділянка площею 0,15га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (номер запису про право власності 9809519, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21605100 від 26.05.2015, 19:04:44, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л.), що є підставою для внесення відповідного запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з посиланням на статті 215, 216, 236 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та статтю 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що під час здійснення тимчасовою адміністрацією, запровадженою рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – ФГВФО, Фонд) №107 від 28.05.2015 “Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", перевірки правочинів, вчинених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, було виявлено правочин, вчинений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", який на підставі пунктів 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемним.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Київської області від 06.09.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
4. Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 203, 204, 215, 216, 627, 638, 655, 657, 1066 ЦК України, статей 52, 67, 73, 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та статей 73, 74, 76-79, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), з посиланням на які суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем визначених пунктами 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознак нікчемності договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ “УПБ” та ТОВ “-Еліт Буд-”, посвідченого 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. і зареєстрованого в реєстрі за №1605, та недоведеність наявності підстав для визнання цього договору недійсним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ФГВФО звернувся з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу
6. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 236 ЦК України, статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статей 86, 236 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) з метою оплати земельної ділянки за покупця в балансі Банку було відображено штучну транзакцію з переказу коштів від третьої особи (Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗВИТОК-2012", далі – ТОВ "РОЗВИТОК-2012") згідно з договором доручення, хоча умовами договору купівлі-продажу не передбачено можливості здійснення оплати третьою особою і жодних договорів поруки цією особою з Банком також не укладалося; 2) за умов відсутності коштів на кореспондентському рахунку, ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення №220 від 28.05.2015 з перерахування коштів, відтак реально кошти до Банку не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що свідчить про безоплатність такого правочину та обумовлену цим його нікчемність; 3) судами помилково не враховано тих обставин, що Банк уклав договір купівлі-продажу з пов`язаною особою банку, так як ТОВ "РОЗВИТОК-2012", ТОВ “-Еліт Буд-” та ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) є пов`язаними особами і такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 4) спірний правочин є недійсним як такий, що вчинений з порушенням вимог частини 4 статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" і пункту 6 постанови Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015, якими зобов`язано ПАТ "УПБ" здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (далі – НБУ), тобто заборонено проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та встановлено вимогу проблемному банку проводити розрахунки виключно через консолідований кореспондентський рахунок.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. ТОВ "-Еліт Буд-" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
8. 26.05.2015 між ПАТ "УПБ" (продавець) та ТОВ "-Еліт Буд-" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №1605, за умовами пунктів 1, 2, 3, 4, 5 якого продавець передає у власність покупця, а покупець набуває у власність від продавця земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 область, Києво-Святошинський район, село Шевченкове, вулиця Амосова, 10 (десять), та сплачує за неї обговорену грошову суму. Площа земельної ділянки становить 0,15га. Кадастровий номер земельної ділянки 3222480400:05:002 НОМЕР_2 . Цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (01.03). Категорія земель – землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: рілля – 0,1500га. Вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2013, справа №911/874/13-г. Право власності за продавцем на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 3228408, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 202403932224, індексний номер витягу 12202798 від 04.11.2013. Цей продаж вчинено за 128000 грн, які покупець сплатить продавцеві на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ “УПБ” м. Київ, код банку 300205, після підписання цього договору. Згідно висновку зі звіту про оціночну вартість земельної ділянки, проведену суб`єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю “Бейкер Тіллі Україна ЕК”, ринкова вартість земельної ділянки, що відчужується, станом на 20.05.2015 складає 128000 грн.
9. 28.05.2015 на виконання умов договору купівлі-продажу кошти в сумі 128000 грн були перераховані ТОВ “Розвиток-2012” на рахунок ПАТ “УПБ” № 361075783 з призначенням платежу: “оплата за ТОВ “-Еліт Буд-” зг. дог. доруч. 1/822-ДР від 28.05.2015 за догов. куп. прод. 26.05.15 зем. діл. Києво-Святош. р-н, с. Шевченкове, вул. Амосова, 10 без ПДВ”.
10. Постановою Правління НБУ від 30.04.2015 №293/БТ встановлено обмеження у діяльності ПАТ “УПБ” як юридичної особи, що входить до банківської системи України, зокрема: банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку; банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.
11. Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 №348 “Про віднесення публічного акціонерного товариства “Український професійний банк” до категорії неплатоспроможних” банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. 
На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – ФГВФО) було прийнято рішення від 28.05.2015 №107 “Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ “УПБ”, згідно з яким вирішено розпочати з 29.05.2015 процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою ФГВФО призначено Пантіну Л.О.
12. Постановою Правління НБУ від 28.08.2015 №562 відкликано банківську ліцензію ПАТ “УПБ” та прийнято рішення про ліквідацію останнього.
На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення №158 від 28.08.2015 “Про початок процедури ліквідації ПАТ “УПБ” та делегування повноважень ліквідатора банку”.
Вказаним рішенням ФГВФО припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ “УПБ” з 28.08.2015 і розпочато процедуру ліквідації банку з 31.08.2015 до 30.08.2016. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ “УПБ” було призначено Пантіну Л.О.
13. Уповноваженою особою згідно з наказом №26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ “УПБ”, за результатами роботи якої було виявлено, що при укладенні, в тому числі договору купівлі-продажу від 26.05.2015, було допущено порушення законодавства України та обмежень, встановлених НБУ, а саме – договір купівлі-продажу від 26.05.2015 укладено з порушенням вимог постанови НБУ №293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи; розрахунок за договором було здійснено з використанням прямих кореспондентських рахунків, а не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, чим було порушено вимоги постанови НБУ №293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у пункті 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки та банківську діяльність", що прямо зазначено у пункті 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; умови договору купівлі-продажу від 26.05.2015, укладеного між ПАТ “УПБ” та ТОВ “-Еліт Буд-”, прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майна банку – земельної ділянки (по ціні, значно нижчій, ніж балансова вартість цієї земельної ділянки) та надають кредитору ТОВ “-Еліт Буд-” переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у пункті 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
14. Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ “УПБ” №201/ТА від 21.08.2015 щодо здійснення дій, пов`язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів), було зафіксовано виявлення комісією з перевірки правочинів (договорів) факту відчуження об`єктів нерухомості на користь ТОВ “-Еліт Буд-”, створеною згідно з наказом №26/ТА від 29.05.2015, вчинення нікчемних договорів, зокрема, договору купівлі-продажу від 26.05.2015, укладеного між ПАТ “УПБ” та ТОВ “-Еліт Буд-”, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №1605.
15. Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення №01-10/3857 від 12.08.2015 про нікчемність договорів купівлі-продажу земельних ділянок, у тому числі договору від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за №1605. 
У повідомленні про нікчемність Банк як на підстави нікчемності посилався на пункти 2, 3, 6, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Позиція Верховного Суду
16. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
17. Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
18. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
19. Відповідно до пунктів 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які послався позивач в обґрунтування підстав нікчемності договору купівлі-продажу, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1)банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8)банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
20. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
21. Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини 2 статті 215 ЦК України та частини 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку (наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/24198/16, від 04.07.2018 у справі №819/353/16, від 05.12.2018 у справі №826/23064/15, від 27.02.2019 у справі №826/8273/16).
22. Верховний Суд погоджується з правильним по суті висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним нікчемного договору купівлі-продажу з огляду на таке.
23. Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такі способи захисту, як встановлення нікчемності правочину і визнання недійсним нікчемного правочину, не є способами захисту прав та інтересів, установленими законом (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17).
24. При цьому згідно з частиною 2 статті 5 ГПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
25. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.
26. З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
27. Отже, позовна вимога Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "УПБ" про визнання недійсним нікчемного правочину – договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2015 не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту.
28. Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
29. Отже, колегія суддів, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним нікчемного правочину, але з мотивів, наведених у цій постанові, а саме у зв`язку з невідповідністю заявленого позивачем позову способам захисту цивільних прав, встановленим законом.
30. З огляду на те, що сам по собі висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині визнання недійсним нікчемного правочину не призвів до прийняття неправильного по суті рішення, Верховний Суд вважає, що зазначене не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішення та постанови у відповідній частині, позаяк згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
31. Разом з тим касаційна інстанція погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності передбачених законом підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2015 зважаючи на наступне.
32. Відповідно до частини 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
33. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц.
34. Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
35. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
36. Спростовуючи доводи Уповноваженої особи про те, що, уклавши договір купівлі-продажу, Банк взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, ґрунтується на тому, що сума договору 128000 грн не була відображена в кореспондентському рахунку та у касі Банку, і такі кошти не є високоліквідними та не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів, суд першої інстанції правильно зазначив, що такі доводи не підтверджуються матеріалами справи, оскільки позивачем на його власний рахунок було отримано кошти в розмірі 128000 грн на підставі платіжного доручення №220 від 28.05.2018 на виконання умов договору купівлі-продажу.
37. Відтак, спірний договір купівлі-продажу не передбачає безоплатної передачі майна, і позивач, передавши у власність відповідача нерухоме майно, отримав за нього плату.
В свою чергу укладення між сторонами договору купівлі-продажу від 26.05.2015 не призвело до того, що виконання Банком його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, у зв`язку з чим посилання позивача на пункт 2 частини 3 статті 38 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не відповідає фактичним обставинам справи. 
Крім того судами достеменно встановлено той факт, що ПАТ “УПБ” віднесено до категорії проблемних 30.04.2015, тобто майже за місяць до укладення договору купівлі-продажу від 26.05.2015 Банк уже був проблемним, а 28.05.2015 постановою Правління НБУ віднесено ПАТ “УПБ” до категорії неплатоспроможних, тобто на наступний день після укладення договору купівлі-продажу, тому укладення цього договору вже не могло вплинути на визнання Банку неплатоспроможним або спричинити неможливість виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами. Позивачем не доведено  причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору купівлі-продажу та визнанням ПАТ “УПБ” неплатоспроможним.
38. Водночас посилання Уповноваженої особи на порушення при вчиненні правочину купівлі-продажу пункту 1 частини 3 статті 38 “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також спростовується матеріалами справи, позаяк відповідно до платіжного доручення №220 від 28.05.2015 на рахунок Банку в оплату договору було перераховано 128000 грн. 
Оскільки продавцем було отримано кошти в розмірі 128000 грн на його рахунок відповідно до умов спірного договору, то зобов`язання по оплаті за договором купівлі-продажу були виконані в повному обсязі.
39. Згідно з підпунктом 7.1.3 пункту 7.1 статті 7 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентським є рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.
40. Тобто кореспондентський рахунок може відкрити лише банківська установа, тому вимога щодо відкриття кореспондентського рахунку відповідачем та проведення ним розрахунків через кореспондентський рахунок не ґрунтується на приписах чинного законодавства.
41. Оскільки вимога щодо проведення розрахунків через кореспондентські рахунки спрямована лише на позивача, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про недоведеність безоплатності вчиненого сторонами правочину купівлі-продажу.
42. Верховний Суд вважає помилковим твердження скаржника про те, що за умов відсутності коштів на кореспондентському рахунку, ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення №220 від 28.05.2015 з перерахування коштів, відтак реально кошти до Банку не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що нібито свідчить про безоплатність такого правочину та обумовлену цим його нікчемність, оскільки укладення договору і спосіб його виконання не є тотожним. Правочин є нікчемним згідно з пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.  Проведення Банком операції з перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ "РОЗВИТОК-2012" в ПАТ "УПБ" не є правочином у розумінні статей 202, 626 ЦК України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а є його виконанням, тому такі обґрунтування нікчемності договору поруки є помилковими. Відповідний договір купівлі-продажу міг бути виконаний і в інший спосіб. Окрім того, як зазначено вище, позивач у повідомленні про нікчемність, направлених Товариству, вказував на нікчемність договору купівлі-продажу лише на підставі пунктів 2, 3, 6, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не пункту 1 цього Закону (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 по справі №911/3880/15).
43. Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що з метою оплати земельної ділянки за покупця в балансі Банку було відображено штучну транзакцію з переказу коштів від третьої особи (ТОВ "РОЗВИТОК-2012") згідно з договором доручення, хоча умовами договору купівлі-продажу не передбачено можливості здійснення оплати третьою особою і жодних договорів поруки цією особою з Банком також не укладалося, оскільки відповідно до частини 1 статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
Зважаючи на те, що чинне законодавство та договір купівлі-продажу від 26.05.2015 не забороняють виконання обов`язку з оплати придбаного майна за покупця третьою особою, а відповідний договір доручення не визнано недійсним у встановленому порядку, вищевказані доводи скаржника не мають істотного значення для правильного вирішення цієї справи.
44. Відхиляючи посилання Уповноваженої особи на порушення пункту 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" шляхом укладення Банком правочину з пов`язаною особою Банку на умовах, що не є поточними ринковими умовами, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно виходили з того, що ТОВ “-Еліт Буд-” не є пов`язаною з Банком особою в розумінні статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки на дату вчинення спірного правочину Товариство не мало грошових коштів на рахунках, відкритих в ПАТ “УПБ”, не надавало жодного забезпечення чи поруки за виконання ПАТ “УПБ” своїх зобов`язань перед третіми особами, не було ані акціонером, ані кредитором Банку.
45. Наведеним спростовується бездоказове твердження скаржника про помилкове неврахування судами тих обставин, що Банк уклав договір купівлі-продажу з пов`язаною особою банку, так як ТОВ "РОЗВИТОК-2012", ТОВ “-Еліт Буд-” та Юркевич А.І. є пов`язаними особами і такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
46. Водночас касаційна інстанція відхиляє аргументи скаржника щодо недійсності спірного правочину як вчиненого з порушенням вимог частини 4 статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" і пункту 6 постанови Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015, якими зобов`язано ПАТ "УПБ" здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ, тобто заборонено проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та встановлено вимогу проблемному банку проводити розрахунки виключно через консолідований кореспондентський рахунок, з огляду на таке.
47. Постанова Правління НБУ №293/БТ від 30.04.2015 містить гриф "Банківська таємниця", а Законом України “Про банки і банківську діяльність" та постановою НБУ №267 від 14.07.2006, якою затверджено Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, визначений термін "Банківська таємниця" і порядок доступу до неї.
48. Стаття 56 Закону України “Про Національний банк України", яка передбачала зокрема, що нормативно-правові акти Національного банку України, які містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних і фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому НБУ, та на якій акцентував увагу позивач, у зазначеній редакції почала діяти лише з 10.07.2015, тому в силу вимог частини 2 статті 5 ЦК України зазначена норма банківського законодавства не має зворотної дії до відносин укладення договору купівлі-продажу від 26.05.2015 між Банком і Товариством.
49. Натомість статтею 56 Закону України “Про Національний банк України" (в редакції, чинній станом на 30.04.2015) було передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку України вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань – “Офіційному віснику України”, газетах “Урядовий кур`єр”, “Голос України” або перше розміщення на сторінці Офіційного Інтернет-представництва НБУ.
50. Відповідно до статті 73 Закону України “Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.
51. Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління НБУ від 17.08.2012 №346 (далі – Положення №346), встановлено, що рішення правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема, строк, протягом якого проблемний банк зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі – нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства.
52. Частиною 6 статті 67 Закону України “Про банки і банківську діяльність" та пунктом 5.1 глави 5 розділу 1 Положення №346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора.
53. Таким чином постановою правління НБУ №293/БТ від 30.04.2015 встановлено обмеження у діяльності ПАТ “УПБ” як юридичної особи, що входить до банківської системи України.
54. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що постанова НБУ №293/БТ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не була зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф “Банківська таємниця", а, отже, є актом індивідуальної дії та має персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямована передусім на ПАТ “УПБ”, якому вона адресована.
При цьому наслідком порушення такого акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до банку-порушника заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до статті 73 Закону України “Про банки і банківську діяльність" та Положення №346, однак не визнання правочину недійсним.
55. Судом першої інстанції також враховано, що невідповідність укладеного договору купівлі-продажу вимогам постанови НБУ не визначено серед підстав нікчемності правочину, передбачених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17).
56. Крім того, за своєю правовою природою договір купівлі-продажу від 26.05.2015 не належить до правочинів, що забезпечують виконання зобов`язань, відтак його укладення не могло порушити встановленого абзацом 10 пункту 3 постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів Банку.
57. Оскільки постанова НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ “Про віднесення ПАТ “УПБ” до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку” є актом індивідуальної дії, що розповсюджується на ПАТ “УПБ”, то наслідком недодержання її положень не може вважатися невідповідність договору купівлі-продажу від 26.05.2015 вимогам статті 203 ЦК України щодо чинності правочину, а відтак, не призводить до визнання його недійсним як оспорюваного правочину.
58. У зв`язку з вищенаведеним, суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з огляду на недоведеність позивачем визначених пунктами 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознак нікчемності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ “УПБ” та ТОВ “-Еліт Буд-”, та недоведеність наявності підстав для визнання цього договору недійсним.
59. Касаційна інстанція погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами відповідача, обґрунтованість та відповідність яких чинному законодавству і фактичним обставинам справи підтверджується вищенаведеними висновками.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
60. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них,  місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. 
61. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.
Щодо судових витрат
62. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі №911/1122/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                           Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                      І. В. Кушнір

                                                                                                           К. М. Пільков