Постанова                                                                       
Іменем України                                  
 
28 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа 715/2363/16-ц
провадження № 61-19378св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Волоківська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області,
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області у складі судді      Маковійчук Ю. В., від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю., від 15 травня 2017 року, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до              ОСОБА_2 , Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про встановлення меж земельної ділянки та визнання права власності на приватизацію земельної ділянки.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідно до протоколу від 25 червня 1997 року № 1 виконавчого комітету Волоківської сільської ради йому передано в безоплатне особисте користування земельну ділянку площею 0,60 га. Рішенням Волоківської сільської ради     від 14 листопада 2013 року надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки розміром 0,061 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого селянського господарства. Зазначав, що при погодженні меж земельної ділянки між ним та відповідачами у 2005 році,  визначено межу його земельної ділянки по тих межових знаках, що вказані в державному акті ОСОБА_2 . При виготовленні технічної документації ОСОБА_2 захопила частину земельної ділянки іншого сусіда, який став її власником, ще до отримання нею державного акту. Вважав, що таким чином Волоківська сільська рада Глибоцького району намагалася виправити допущену нею помилку за рахунок частини його земельної ділянки. Збільшивши позовні вимоги просив зобов`язати ОСОБА_2 виготовити технічну документацію щодо зміни конфігурації її земельної ділянки по розмірах вказаних у державних актах і по межі погодженій позивачем відповідно до акту погодження меж під час виготовлення технічної документації; визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, якою він користується в натурі, площею не менше 0,83 га і по межам, які погоджені ним із суміжними землекористувачами. Вирішити питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження зазначених у позові обставин та вибрав неналежний спосіб захисту відновлення свого порушеного права.  
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом відновлення меж земельної ділянки та визнання за ним право на приватизацію земельної ділянки і вирішення питання передачі її йому у власність, не відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки на сесії Волоківської сільської ради Глобицького району Чернівецької області зміна конфігурації земельної ділянки та погодження меж суміжними землекористувачами не розглядалося, рішення з даного питання не приймалося, а сільська рада не оспорює право позивача на приватизацію земельної ділянки, тому спір з даного питання відсутній. Вирішення даного питання відноситься до компетенції сільських, селищних, міських рад та відповідно до вимог законодавства вирішується на пленарних засіданнях відповідних рад.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норми процесуального права, просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанції та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних               і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні  2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу. 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій поверхнево дослідили докази, не з`ясували всі обставини справи та ухвалили неправосудне рішення. 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення  суду першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами встановлено, що рішенням Волоківської сільської ради Глибоцького району Черкаської області 25 червня 1997 року ОСОБА_1 передано у безоплатне особисте користування земельну ділянку загальною площею 0,60 га. Рішенням Волоківської сільської ради Глибоцького району Черкаської області від 14 листопада 2013 року № 106/17-03 надано дозвіл на виготовлення технічної документації та приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку          і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. 
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 не має права власності на земельну ділянку, якою він користується. 
 
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2336 га, розташованої на території с. Волоки Волоківськоої сільської ради Глибоцького району Черкаської області, цільове призначення якої згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку - ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, переданою у особисте користування            ОСОБА_1 .
 
При виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 проводила геодезичну зйомку, погоджувала межі з суміжними землекористувачами, про що мається відповідний акт.
 
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.
 
Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України                    від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-замовників, за умови, якщо останні не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. 
 
На розгляд сесії Волоківської сільської ради Глибоцького району питання зміни конфігурації земельної ділянки ОСОБА_2 та погодження меж із суміжними землекористувачами не виносилося, рішення з даного питання не приймалось.
 
Стаття 107 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. 
 
Пункт 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року № 376, вказує, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на  місцевості), технічної документації із  землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних  ділянок  або  проекту   землеустрою   щодо   відведення земельної ділянки. 
 
ОСОБА_1 не надав доказів вчинення дій, направлених на відновлення меж земельної ділянки його та ОСОБА_2 
 
Оскільки судами встановлено, що на розгляд сесії Волоківської сільської ради Глибоцького району питання зміни конфігурації земельної ділянки ОСОБА_2 та погодження меж із суміжними землекористувачами не подавалися, рішення з даного питання не приймалось, то суди попередніх інстанцій  обґрунтовано відмовили позивачу  у задоволенні позову в частині відновлення меж земельної ділянки.
 
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельної ділянки із землею державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
 
Згідно з частиною другою статті 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
 
Волоківська сільська рада Глибоцького району не оспорює право позивача на приватизацію земельної ділянки.
 
Таким чином, суди встановили відсутність спору щодо права позивача на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває в його особистому користуванні та обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на приватизацію земельної ділянки.
 
Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Судами встановлено, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права шляхом відновлення меж земельної ділянки, згідно меж вказаних у державному акті про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 , не відповідає вимогам статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України, як і спосіб захисту ніким не оспореного права на приватизацію земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні позивача.
 
Порушення прав, свобод чи інтересів особи повинно існувати на час звернення до суду. 
 
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
 
Даний висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним упостанові  Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі              № 6-951цс16.
 
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій у відповідності до положень, викладених у частині першої статті 3 ЦПК України 2004 року, статей 15,16 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом передчасно, не використавши всі способи захисту, передбачені статтями 107, 118, 122, 152 ЗК України, правильно вказавши, що підстави для поновлення його права в судовому порядку відсутні. 
 
При цьому суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідають вимогам статей 212, 213 - 215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані  рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, а зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду  без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Глибоцького районного суду Черкаської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | Б. І. Гулько   Г. В. Кривцова      Д. Д. Луспеник