ПОСТАНОВА
Іменем України

28 травня 2019 року 
Київ
справа №802/18/18-а
адміністративне провадження №К/9901/59658/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2018 (суддя Воробйова І.А.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2018 (судді: Смілянець Е.С. (головуючий), Залімський І.Г., Сушко О.О.) у справі №802/18/18-а за позовом Командитного товариства "Бізнес Гарант" (приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) до Закарпатської митниці ДФС України, третя особа: Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про визнання протиправними дій, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Командитне товариство "Бізнес Гарант" (далі - позивач, Товариство) звернувся до суду з позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач, контролюючий орган, митний орган), третя особа - Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про:
- визнання протиправними дій відповідача по складанню акту про настання гарантійного випадку №1 від 21.08.2017; 
- скасування вимоги про сплату митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017;
- зобов`язання контролюючого органу скласти та направити Головному управлінню Державної казначейської служби України у Закарпатській області висновок на повернення з Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі у розмірі 183  430,17 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Товариство видало гарантійний документ щодо товару, який слідував по маршруту Сербія - Росія у митному режимі транзит. Товар у встановлений строк не був доставлений у митницю призначення у зв`язку із поломкою транспортного засобу та необхідністю заміни водія. Про дану ситуацію відповідача повідомлено та заявлено прохання не враховувати строк, на усунення вказаних обставин, до загального строку транзиту. Відповідач не врахував вказані обставин та склав акт про настання гарантійного випадку та спірну вимогу. Товариство було вимушене сплатити суму визначену у вимозі для подальшої можливості виконання своїх функцій гаранта. Проте, вважає, що не повинно сплачувати митні платежі у зв`язку із перевищенням встановленого строку транзиту, оскільки процедура митного транзиту була завершена згідно вимог діючого законодавства. Також позивач вказав, що його не було вчасно повідомлено про гарантійний випадок та про складання акту, що унеможливило ознайомитися з вказаними документами. Посилається на вимоги Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, яка ратифікована Україною 05.10.2006; частину другу ст. 193 Митного кодексу України, вимоги укладеної угоди щодо не складання акту про настання гарантійного випадку у разі порушення строку транзиту, але виконанні умов доставки товару на митницю призначення у незмінному вигляді; ст. 202 Цивільного кодексу України щодо домовленості сторін по угоді про умови не складання вказаного акту; ст. 102 Митного кодексу України щодо завершення митного режиму транзиту. У зв`язку з зазначеним, позивач звертався до відповідача із заявою про повернення сплачених сум, але відповідь не отримав. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2018, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2018, позов задоволено частково, визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС щодо складання акту про настання гарантійного випадку №1 від 21.08.2017, скасовано вимогу про сплату належної сплати митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017, іншій частині позову відмовлено.
4. В частині задоволених позовних вимог суди вказали на відсутність факту невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятого на себе зобов`язання, а відповідно відсутність факту настання гарантійного випадку, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави на складання акту про настання гарантійного випадку від 21.08.2017.
В частині відмови в задоволенні вимоги позивача про зобов`язання скласти та направити висновок щодо надмірно сплачених митних платежів, то в цій частині суди дійшли висновку, що сплачена позивачем сума коштів у розмірі 183  430,17 грн не може вважатися надміру сплаченою, оскільки така відповідає сумі, зазначеній у спірній вимозі, натомість доказів про звернення з заявою про повернення помилково сплачених сум позивачем надано не було. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2018, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2018 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.
6. Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні, відповідно до ст. 344 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Командитним товариством «Бізнес-Грант» з Міністерством доходів та зборів 27.01.2014 укладено угоду № 7 про надання фінансових гарантій органам доходів та зборів незалежним фінансовим посередником, за яким позивач надає фінансові гарантії у випадку не виконання зобов`язань особою, відповідальною за сплату митних платежів. 
Пунктом 2.1 угоди передбачено обов`язок Міндоходів інформувати позивача про настання гарантійного випадку, надавати можливість ознайомлюватися із документами, які стосуються такого випадку. Згідно п. 4.2. угоди акт не складається, якщо товари у незмінному вигляді будуть доставлені до органу доходів та зборів призначення, хоч і з порушенням строків доставки.
23.07.2017 позивач за заявою третьої особи (декларант) видав гарантійний документ № 8195859-U16-581707 на вантаж: миючі засоби та засоби чищення, який переміщується за маршрутом Сербія - Росія, перевізник компанія «Speedy Trans». Товар повинен був доставлений до Сумської митниці до 02.08.2017.
15.08.2017 на запит відповідача надійшла відповідь Сумської митниці про ненадходження до її зони діяльності товару оформленого за митною декларацією від 23.07.2017 в режимі транзит.
21.08.2017 відповідачем складений акт про настання гарантійного випадку, а саме - недоставляння у митницю призначення товару у встановлений строк. Митна вартість 659  820,73 грн, сума податків та зборів, що повинні бути оплачені 184  430,17 грн.
23.08.2017 відповідачем сформована вимога про сплату належної суми митних платежів за гарантією від 23.07.2017 № 8195859-U16-581707 на суму 183  430,17 грн. 
31.08.2017 позивач повідомив відповідача про неможливість доставити товар у визначений строк у зв`язку із поломкою транспорту та заміною водія.
04.09.2017 Товариство повідомило відповідача про прибуття вантажу для виконання митних формальностей, а 05.09.2017 позивач повідомив, що транспортний засіб із вантажем пройшов митні процедури та покинув територію України.
27.09.2017 Товариство звернулося до ДФС України та відповідача із листом щодо надання роз`яснень стосовно того, чи вважається факт доставки вантажу з порушенням строку гарантійним випадком та чи повинен він сплачувати митні платежі.
11.10.2017 позивач сплатив суму митних платежів, визначених вимогою, що підтверджується платіжним дорученням № 1306 та 17.10.2017 звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених митних платежів у сумі 183  430,17 грн у зв`язку із відсутністю гарантійного випадку, оскільки перевищення загального строку транзиту не є гарантійним випадком.
25.10.2017 контролюючий орган листом повідомив позивача про настання гарантійного випадку, відсутність обставин непереборної сили на необхідності виконання вимоги. 27.10.2017 ДФС України направила Товариству лист аналогічного змісту.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги контролюючий орган посилається на невідповідність висновку судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, оскільки контролюючий орган на момент складення акту про настання гарантійного випадку №1 від 21.08.2017 та формування вимоги про сплату митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017 діяв у відповідності до вимог митного законодавства, при цьому суди не врахували, що ні перевізником, а ні гарантом не було надано жодних документів щодо підтвердження дії обставин непереборної сили, що у подальшому також було підтверджено інформацією наданою Сумською митницею ДФС та відомостями протоколу про порушення митних правил від 05.09.2017 за № 0650/80500/17, складеного цією митницею, при переміщенні за межі митної території України товарів за митною декларацією №UА 305310/2017/003576 від 23.07.2017 та фінансовою гарантію № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017. Контролюючий орган вважає, що на момент складання акту про настання гарантійного випадку (21.08.2017), направлення гаранту вимоги про сплату належної суми митних платежів (23.08.2017) та станом на 04.09.2017 - на момент виникнення у гаранта обов`язку щодо перерахування належної суми митних платежів, мав місце гарантійний випадок, а отже оскаржувані акт та вимога є правомірними.
9. Товариством надано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказує на обґрунтованість висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності факту настання гарантійного випадку, у зв`язку з чим відповідачем безпідставно складено акт про настання гарантійного випадку від 21.08.2017 та сформовано вимогу про сплату належної суми митних платежів та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій просить залишити без змін.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Конституція України:
10.1. Стаття 19.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
11. Митний кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
11.1. Частина перша статті 90. 
Транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
11.2. Частина перша статті 93. 
Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:
1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;
2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;
3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;
4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.
11.3. Пункт 1 частини першої статті 95. 
Встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
11.4. Частина друга статті 95. 
До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається:
1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу;
2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення);
3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).
11.5. Частина перша статті 102. 
Митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.
11.6. Частина п`ята статті 102. 
Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.
11.7. Частина шоста статті 102. 
Орган доходів і зборів призначення після представлення товарів, поміщених у митний режим транзиту, та митної декларації або іншого документа, визначеного статтею 94 цього Кодексу, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи до переміщення товарів у митному режимі транзиту, та виконує митні формальності, необхідні для завершення митного режиму транзиту.
11.8. Частини перша - третя статті 193. 
За порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
У разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов`язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов`язання щодо сплати митних платежів.
Перевізник звільняється від зобов`язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.
11.9. Пункт 1 частини першої статті 306. 
Способом забезпечення сплати митних платежів є фінансові гарантії.
11.10. Частини перша - п`ята статті 307. 
Юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов`язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.
Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод.
Фінансова гарантія видається гарантом і надається органам доходів і зборів особою, відповідальною за сплату митних платежів, або будь-якою іншою особою на користь особи, відповідальної за сплату митних платежів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Фінансова гарантія діє на всій митній території України.
Інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв`язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. При здійсненні інформаційного обміну гарантам надається інформація про статус усіх отриманих фінансових гарантій, а саме про: 1) прийняття або відмову у прийнятті, припинення дії виданих гарантами фінансових гарантій; 2) реквізити (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, до яких прикріплені фінансові гарантії із зазначенням дати та часу прикріплення; 3) дату початку переміщення товарів (та/або початок переміщення кожної партії товару або її частини) із зазначенням номерів транспортних засобів, дати кінцевого строку доставки товарів до органів доходів і зборів призначення, кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, кількість товарів (в основних та додаткових одиницях виміру), суму митних платежів; 4) недостатність фінансових гарантій для оформлення митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів із зазначенням суми нестачі забезпечення сплати митних платежів; 5) номер та дату складення акта про настання гарантійного випадку за виданими гарантами фінансовими гарантіями; 6) вивільнення фінансових гарантій із зазначенням дати та часу доставки товарів (кожної партії товару або її частини) до органів доходів і зборів призначення та реквізитів (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, за якими відбулося підтвердження виконання зобов`язань, забезпечених фінансовими гарантіями.
У разі невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з`ясовує обставини невиконання зобов`язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов`язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов`язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу.
11.11. Частини друга статті 311.
Фінансова гарантія, що надається у вигляді документа, є безвідкличним зобов`язанням гаранта, внесеного до реєстру гарантів, виплатити на вимогу органу доходів і зборів кошти в межах певної суми у разі невиконання забезпечених цією гарантією зобов`язань із сплати митних платежів.
11.12. Пункт 1 частини четвертої статті 311.
Орган доходів і зборів направляє гарантові, що видав гарантію у вигляді документа, вимогу щодо сплати митних платежів у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів - від одного підрозділу цього органу до іншого).
11.13. Частина десята статті 311.
Після завершення митного оформлення товарів чи процедури транзитного перевезення товарів та за відсутності порушення особою зобов`язань із сплати митних платежів фінансова гарантія не пізніше двох годин після того, як орган доходів і зборів отримає підтвердження фактичного виконання зобов`язань, забезпечених гарантією, вивільняється (повертається) цим органом доходів і зборів. При вивільненні (поверненні) індивідуальної (одноразової) фінансової гарантії у паперовому вигляді органом доходів і зборів на всіх її примірниках проставляється відбиток відповідного митного забезпечення.
11.14. Пункт 1 частини одинадцятої статті 311.
Підтвердженням фактичного виконання зобов`язань, забезпечених гарантією, щодо транзитного перевезення товарів є повідомлення, у тому числі в електронному вигляді, органу доходів і зборів відправлення органом доходів і зборів призначення (завершення транзитного перевезення) про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до наданих зобов`язань.
11.15. Частина третя статті 314.
Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод, у яких зазначається обов`язок гаранта безумовно сплатити суму митних платежів у разі невиконання відповідними особами зобов`язань перед органами доходів і зборів та щорічно, не пізніше 1 березня року, наступного за звітним, надавати підтвердження умов, визначених у пунктах 1-5 частини другої цієї статті, за попередній рік.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Під час транзиту товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються через митну територію України без сплати митних платежів. Проте такі товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні перебувати у незмінному стані; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення протягом 10 діб та мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.
Митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення 10 денного строку, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, митна декларація або інший документ, визначений Митним кодексом України. Митний орган перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи до переміщення товарів у митному режимі транзиту, та виконує митні формальності, необхідні для завершення митного режиму транзиту.
13. За порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Перевізник зобов`язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, у разі їх втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів. Порушення перевізником строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов`язання щодо сплати митних платежів.
14. Фінансова гарантія є способом забезпечення сплати митних платежів та діє на всій митній території України. Фінансова гарантія видається гарантом і надається органам доходів і зборів особою, відповідальною за сплату митних платежів, або будь-якою іншою особою на користь особи, відповідальної за сплату митних платежів.
15. Інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв`язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. При здійсненні інформаційного обміну гарантам надається інформація про статус усіх отриманих фінансових гарантій зокрема про дату початку переміщення товарів (та/або початок переміщення кожної партії товару або її частини) із зазначенням номерів транспортних засобів, дати кінцевого строку доставки товарів до органів доходів і зборів призначення, кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, кількість товарів (в основних та додаткових одиницях виміру), суму митних платежів, номер та дату складення акта про настання гарантійного випадку за виданими гарантами фінансовими гарантіями та ін.
16. У разі невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з`ясовує обставини невиконання зобов`язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів.
17. У разі перевищення більше ніж на 10 днів, встановленого статтею 95 Митного кодексу України, строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, орган доходів і зборів направляє гарантові, що видав гарантію у вигляді документа, вимогу щодо сплати митних платежів.
18. Таким чином, з аналізу норм Митного кодексу України вбачається, що у разі порушення встановлених кодексом вимог щодо переміщення товару в режимі транзит відповідальність у вигляді сплати митних платежів може бути покладено або на перевізника, у разі втрати товарів чи видачі товару без дозволу органу доходів і зборів (за виключенням знищення або безповоротного пошкодження внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування), або на гаранта, що видав гарантію у вигляді документа, у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку доставки товарів (10 днів).
Порушення перевізником строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов`язання щодо сплати митних платежів, в такому випадку саме гарант має сплатити митні платежі у разі перевищення строку доставки товару більш ніж на 10 днів. Проте за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності.
19. Після завершення митного оформлення товарів чи процедури транзитного перевезення товарів та за відсутності порушення особою зобов`язань із сплати митних платежів фінансова гарантія не пізніше двох годин після того, як орган доходів і зборів отримає підтвердження фактичного виконання зобов`язань, забезпечених гарантією, вивільняється (повертається) цим органом доходів і зборів.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
20. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
21. У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що норми Митного кодексу України мають певні неузгодженості між собою стосовно застосування відповідальності у разі порушення строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення в режимі транзитного перевезення. Колегія суддів не вбачає і порушення принципу юридичної визначеності норм національного законодавства України, а саме норм Митного кодексу України в частині відсутності в учасників правовідносин щодо переміщення транзитом товарів чіткого розуміння стосовно наслідків порушення строків митного режиму транзит.
Як вже було зазначено вище, Митний кодекс України чітко визначає коло осіб, на яких покладено відповідальність за порушення строків доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення в режимі транзитного перевезення, випадки в яких та чи інша особа, зокрема перевізник чи гарант, несе відповідальність саме у вигляді сплати митних платежів.
22. Судами встановлено, що перевізником були порушені строки доставки товарів, які переміщуються у митному режимі транзит, до органу призначення, при цьому були дотримані всі інші вимоги, у зв`язку з чим суди дійшли висновку, що перевізник повинен бути притягнений виключно до адміністративної відповідальності, що і було вчинено Сумською митницею ДФС, про що свідчить наданий останньою протокол про порушення перевізником митних правил від 05.09.2017 за № 0650/80500/17, складений згідно ст. 470 Митного кодексу України. 
З вказаним висновком відносно виду відповідальності перевізника колегія суддів погоджується, оскільки такий висновок відповідає нормам Митного кодексу України.
Проте, з висновком судів попередніх інстанцій, що порушення строку доставки товару в режимі транзитного перевезення не повинно спричиняти стягнення мита та податків, які потенційно підлягають сплаті, тобто у особи, відповідальної за сплату митних платежів та гаранта не виникає обов`язку щодо такої сплати, колегія суддів не погоджується, оскільки така відповідальність чітко передбачена пунктом 1 частини четвертої статті 311 Митного кодексу України, і покладено таку відповідальність саме на гаранта, а притягнення до адміністративної відповідальності перевізника не є підставою для звільнення гаранта від відповідальності за перевищення строку доставки товару в режимі транзитного перевезення.
Не погоджується колегія суддів і з висновком судів, що оскільки у даній справі встановлено відсутність факту невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, то відповідно, у гаранта не виникає зобов`язання, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, так як у відповідності до вимог п. 1.3. угоди № 7 від 27.01.2014 гарантійний випадок - це факт невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятого на себе зобов`язання, що підтверджується актом про настання гарантійного випадку, у зв`язку із настанням якого гарант зобов`язується сплатити органу доходів та зборів кошти в сумі митного боргу за відповідною гарантією.
Так, з аналізу вказаної угоди № 7 від 27.01.2014 вбачається, що гарантійний випадком вважається невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятого на себе зобов`язання, тобто будь - якого зобов`язання, що випливає з митних процедур передбачених Митним кодексом України, зокрема, і невиконання вимог щодо своєчасності доставки, протягом 10 днів, товарів, що переміщуються у митному режимі транзиту, а не виключно факту невиконання зобов`язання із сплати митних платежів.
23. Поряд з вказаним вище, необхідно зазначити, що статтею 307 Митного кодексу України визначено, що процедура направлення вимоги та перелік обов`язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 вказаного Кодексу. Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод у яких зазначається обов`язок гаранта безумовно сплатити суму митних платежів у разі невиконання відповідними особами зобов`язань перед органами доходів і зборів.
Таким чином, для правильного вирішення спору необхідно враховувати, що окрім вищевказаних норм митного законодавства спірні правовідносини, зокрема, порядок щодо складення акту про настання гарантійного випадку, процедура направлення вимоги та інші взаємовідносини (інформування сторін), регулюються договірними правовідносинами, в нашому випадку угодою № 7 від 27.01.2014 про надання фінансових гарантій органам доходів та зборів незалежним фінансовим посередником, укладеною між позивачем та Міністерством доходів та зборів.
Проте положення вказаної угоди, зокрема порядок щодо складення акту про настання гарантійного випадку, процедура направлення вимоги, інформування сторін, судами попередніх інстанцій не досліджувались, оцінка таким не надавалась, хоча на порушення певних пунктів вказаної угоди позивач посилався в своїй позовній заяві.
Таким чином, судам необхідно встановити чи дотримано як позивачем так і контролюючим органом покладені на них права та обов`язки угодою № 7 від 27.01.2014, у разі встановлення певних порушень, надати оцінку чи могли такі вплинути на правомірність прийняття оскаржуваних акту та вимоги.
При оцінці дій відповідача по складанню акту про настання гарантійного випадку судам також необхідно враховувати, що оцінку таким діям, зокрема дотримання вимог, передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно надавати саме на момент вчинення такої дії по складанню вказаного акту, з а не виходячи з обставин (дій) чи з урахуванням обставин (дій), які виникли (були вчинені) вже після дій по складанню відповідного акту, зокрема таких як доставка вантажу для виконання митних формальностей, завершення митних процедур.
В контексті зазначеного щодо необхідності встановлення обставин у справі, та в залежності від встановленого, судам також необхідно надати і оцінку позовній вимозі щодо зобов`язання контролюючого органу скласти та направити органу Держказначейства висновок на повернення надмірно сплачених митних платежів.
24. У зв`язку з зазначеним, зокрема не встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, колегія суддів вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій щодо визнання протиправними дій відповідача по складанню акту про настання гарантійного випадку №1 від 21.08.2017 та скасування вимоги про сплату митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
25. За змістом частини 4 ст.  9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. 
26. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст.  90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
27. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
28. Обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно встановити чи дотримано позивачем, контролюючим органом покладені на них права та обов`язки угодою № 7 від 27.01.2014 та Митним кодексом України, надати належну правову оцінку встановленим обставинам справи, зокрема й оцінку дій відповідача по складанню акту про настання гарантійного випадку, а також кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
29. Згідно ст.   242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
30. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
31. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
32. За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
33. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено принцип офіційного з`ясування обставин справи в частині спірних правовідносин, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2018 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2018 у справі №802/18/18-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Постанова в повному обсязі складена 31.05.2019.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду