Постанова
Іменем  України
22 травня 2019 року
м. Київ
справа № 756/3550/18
провадження № 61-47552св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В.В.,  Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року в складі Тітова М. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року в складі суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В.,  Олійника В. І., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та  ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 27600,00 доларів США (еквівалент 743770,00 грн).
На обґрунтування позову посилався на те, що  боржником та поручителями не виконуються умови укладених з банком договорів кредиту та поруки належним чином, у зв`язку із чим утворилася вищевказана сума заборгованості.
Короткий зміст рішень суду першої  та апеляційної інстанцій
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в частині стягнення заборгованості з поручителів залишено без розгляду, у зв`язку з наявністю у договорі поруки третейського застереження.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»   залишено без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду                         м. Києва від 09 липня  2018  року залишено без змін.
Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов до поручителів підлягає розгляду третейським судом, оскільки пунктами 5.4 усіх договорів поруки передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні цих договорів або у зв`язку з ним або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У поданій касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада                    2018 року, справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник зазначає, що при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду, судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм процесуального права та матеріального права, які призвели до постановлення помилкових рішень, адже сторони, передбачаючи у договорі третейський порядок врегулювання спорів, реалізують свої права, визначені ст. 55 Конституції України, що не є угодою про відмову у зверненні до суду, тому третейське застереження жодним чином не обмежує права сторін на судовий захист, що зазначено у рішення КСУ від 10 січня 2008 року в справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди», а також Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року №2.
Доводи інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням вимог процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права, оскільки третейське застереження є дійсним, банком не оскаржувалось, і поручителі не є споживачами банківських послуг та така позиція судів відповідає викладеному Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року в справі №6-580цс17 висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Під час розгляду справи суди установили, що пунктом 5.4. договору поруки від 13 березня 2016 року та п 5.4 договору поруки від 13 липня 2012 року, укладеними між банком та поручителями - ОСОБА_2 й ОСОБА_3, відповідно, передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні цих договорів, або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у  Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків.
2 травня 2018 року  поручителі до початку розгляду справи по суті  і до подання ними першої заяви щодо суті спору, подали заперечення проти вирішення справи в Оболонському районному суді м. Києва, оскільки договір поруки дійсно містить третейське застереження, і спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов`язань за якими останній поручився, підвідомчий третейському суду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. 
У справі, яка переглядається, договір поруки містить третейське застереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов`язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду. 
При цьому передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом правом відповідних юридичних та/або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.
Тобто третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору.
Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Отже, проявляючи волевиявлення щодо укладення договорів та погоджуючи їх умови, які не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.
Таким чином викладене в договорі третейське застереження підлягає виконанню внаслідок добровільного погодження сторонами договору такої умови, що не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.
Разом з тим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. 
Таким чином, умовами залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з наявністю третейської угоди є, крім самої третейської угоди, також надходження заяви про заперечення відповідача ( відповідачів) проти розгляду справи у суді не пізніше початку розгляду справи по суті, відсутність першої заяви відповідача по суті спору у цьому провадженні, дійсність третейської угоди, чинність третейської угоди та можливість її виконання. При цьому такі заяви повинні бути подані усіма відповідачами, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності по своїм зобов`язанням між собою. Така відповідальність передбачена лише між поручителями та боржником за кредитним договором.
Суди попередніх інстанцій, установивши, що заперечення проти вирішення спору в суді надійшли від поручителів не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору, не встановили та не зазначили в судовому рішення решту обставин, які надають право залишити позовну вимогу без розгляду у зв`язку з наявністю третейської застереження, а тому такі судові рішення не можуть бути визнані такими що є законними та обґрунтованими.
Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та недоліки не усунув.
Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний суд не наділений повноваженнями встановлювати фактичні обставини справи, а тому позбавлений можливості прийняти нове судове рішення, не передаючи справу на новий розгляд. 
За таких обставин рішення суду апеляційної інстанцій не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України  передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С.Висоцька
 
Судді:                                                                                                А. О. Лесько
 
  С. Ю. Мартєв
 
  В.В. Пророк
 
  В. М. Сімоненко