Постанова
Іменем України
 
04 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 598/497/17
 
провадження № 61-34091св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати 
Касаційного цивільного суду:
 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Вародою Павлом Борисовичем, на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області, у складі 
судді - Гудими І. М., від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Міщія О. Я.,
Ткача З. Є., від 22 серпня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року адвокат Варода П. Б., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Збаразького районного суду Тернопільської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 травня 2017 року приблизно о 18 год. в м. Збаражі по вул. Січових Стрільців з вини водія автомобіля марки «Daewoo Nexia», реєстраційний номер   НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), а саме ОСОБА_2 при здійсненні обгону створив перешкоду транспортному засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався у попутному напрямку, змусивши при цьому останнього різко гальмувати і змінювати напрямок руху керованого ним автомобіля, чим створив аварійну ситуацію та порушив пункт14.2 (г) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), в результаті чого, транспортні засоби зіткнулися та отримали механічні пошкодження. 
Постановою Збаразького районного суду від 23 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП). Постановою Збаразького районного суду від 13 червня 2016 року у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по даному факту за статтею124 КУпАП відмовлено, справу провадженням закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення та вказано в мотивувальній частині даної постанови, що «встановлені під час судового розгляду справи обставини, свідчать про наявність вини у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди водія 
ОСОБА_2 ». 
ОСОБА_1 14 липня 2016 року звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач у здійсненні страхових виплат відмовив.
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути із ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 12 424, 13 грн в рахунок відшкодування шкоди завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 640 грн та витрат та правову допомогу в розмірі 2 425 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області
від 14 червня 2017 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували вину водія ОСОБА_2 у пошкодженні майна (автомобіля), яким керував позивач. При цьому, суд відхилив доводи позивача, про доведеність вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та завданні матеріальної шкоди постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, оскільки даною постановою відмовлено у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, а питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не вирішувалось.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що страховик не відшкодовує шкоду заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, та за спричинення, якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Встановивши, що отримані механічні пошкодження автомобіля позивача не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові. Також колегія суддів погодилася з тим що, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, як доказ вини водія ОСОБА_2 постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року. Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвокат Варода П. Б., діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 серпня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вирішити питання про розподіл судових витрат.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 598/494/17-цз суду першої інстанції.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»
 (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 278/4775/14-ц передано судді-доповідачеві.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не прийняли до уваги постанови Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2016 року (справа № 598/770/16-п) та від 13 червня 2016 року (справа № 598/772/16-п), якими, на думку позивача, безспірно встановлено вину ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а отже і наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та спричиненою майну ОСОБА_1 шкодою.
Відповідачем відзив на касаційну скаргу не подано.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 03 травня 2016 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця автомобіля марки «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 8089004 від 30 червня 2015 року.
Постановою Збаразького районного суду від 23 травня 2016 року 
(справа № 598/770/16-п) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 03 травня 
2016 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП та встановлено, що 03 травня 2016 року приблизно о 18 годині 00 хвилин в м. Збараж по вул. Січових Стрільців, 
ОСОБА_2 , керуючи легковим автомобілем марки «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при здійсненні обгону створив перешкоду транспортному засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, змусивши при цьому останнього різко гальмувати і змінювати напрямок руху керованого ним автомобіля, чим створив аварійну ситуацію та порушив пункт 14.2 (г) ПДР України. 
Постановою Збаразького районного суду від 13 червня 2016 року (справа № 598/772/16-п) відмовлено в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП за фактом ДТП 03 травня 2016 року, справу провадженням закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.
14 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування (справа № 03276/28/2016/53 від 05 травня 2016 року), з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 травня 2016 року.
Рішенням ПрАТ «СГ «ТАС» № 46-90 від 23 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за наслідками ДТП
03 травня 2016 року з тих підстав, що страховик не відшкодовує шкоду заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення, якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. 
Мотивувальна частина 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно положень статті 57 ЦПК України, (в редакції кодексу на момент ухвалення оскаржуваного рішення), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України (в редакції кодексу на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За змістом частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Позивач в обґрунтування свого позову стверджував, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та спричиненні шкоди встановлена постановами Збаразького районного суду від 13 червня 2016 року (справа № 598/772/16-п) та від 23 травня 2016 року (справа № 598/770/16-п).
Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення, обґрунтовано не прийняли до уваги, як доказ вини ОСОБА_2 , постанову у справі 
№ 598/772/16-п з огляду на наступне.
Справа № 598/772/16-п розглядалась відносно ОСОБА_1 та предметом розгляду справи були матеріали щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. ОСОБА_2 участі в розгляді справи № 598/772/16-п не брав.
Отже в розумінні частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) ОСОБА_2 не є особою, стосовно якої ухвалено постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року (справа № 598/772/16-п).
Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2016 року (справа № 598/770/16-п) встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, тобто порушенні ПДР України, що спричинили створення аварійної ситуації.
При цьому, постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2016 року не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 , кваліфікованими за частиною четвертої статті 122 КУпАП, та пошкодженням транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта 
статті 60 ЦПК України 2004 року). 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального і процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки судам не надано доказів того, що шкода, завдана у дорожньо-транспортній пригоді 03 травня 2016 року в результаті взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, завдана ОСОБА_1 з вини ОСОБА_2 
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС», в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкоди, завданої майну ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги, які є аналогічним доводам викладеним в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом та спрямовані на переоцінку доказів у справі. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Вародою Павлом Борисовичем, залишити без задоволення.
Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович      Є. В. Синельников     С. Ф. Хопта