Постанова                                                 
Іменем України
15 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 695/3682/17
 
провадження № 61-38475св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - Софіївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
представник відповідача - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року у складі судді Степченка М. Ю. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Нерушак Л. В., Карпенко О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року Софіївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів.
 
Позов мотивовано тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 відповідно до             частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» йому у період з грудня 2015 року по квітень 2016 року було виплачено грошові кошти                у розмірі 33 191 грн 66 коп.
 
08 грудня 2015 року ОСОБА_1 став на облік у Золотоніському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Черкаській області, у зв`язку з чим втратив право на отримання виплат з сільського бюджету, однак відповідач про указане не повідомив та продовжував отримувати грошові кошти з сільського бюджету.
 
Ураховуючи викладене, Софіївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області просила суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 33 191 грн 66 коп., які відповідач отримав без достатніх правових підстав та                  9 246 грн 56 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.
 
Короткий змістрішення суду першої інстанції
 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року позов Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області безпідставно отримані кошти                    у розмірі 33 191 грн 66 коп. з урахуванням процентів за користування ними                      у розмірі 9 246 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 , втративши право на отримання грошових коштів з сільського бюджету, до відома Софіївську сільську раду Золотоніського району Черкаської області не поставив та безпідставно одержав кошти, які разом з нарахованими процентами відповідач повинен повернути позивачу.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року залишено без змін. Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишено за особою, що подала апеляційну скаргу.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , як посадова особа органу місцевого самоврядування та громадянин України, не тільки міг, але й зобов`язаний був знати вимоги чинного законодавства України про те, що за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, у разі отримання ним пенсії по інвалідності, тому через набуття вказаного майна внаслідок порушення ним вимог закону не може вважатися добросовісним набувачем вказаного майна. Таким чином, висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області безпідставно одержаних коштів у розмірі середньої заробітної плати у загальній сумі 33 191 грн 66 коп. та нарахованих на підставі статей 536, 1214 ЦК України за користування цими коштами за період з 08 грудня 2015 року по 30 листопада 2017 року процентів                    у розмірі 9 246 грн 56 коп., оскільки відповідач втратив право на одержання цих коштів, яке у нього виникло згідно з частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у зв`язку з одержанням пенсії по інвалідності.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованим й такими, що ухвалені з неправильнимзастосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що з моменту написання заяви до сесії Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області через сільського голову ОСОБА_3 (29 жовтня 2015 року) йому до початку проведення виплат одноразової грошової допомоги достеменно не було відомо про присвоєння йому статусу інваліда II групи, а також, з якого саме часу йому буде нарахована та виплачена пенсія по інвалідності. Судами першої та апеляційної інстанцій взагалі не було досліджено питання відносно того, якою датою йому було надано пенсійне посвідчення та проведено першу пенсійну виплату як інваліду II групи (з 26 січня 2016 року) та коли він звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (29 жовтня 2015 року, тобто задовго до отримання пенсії по інвалідності). Також судами попередніх інстанцій не враховано, що Софіївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області не повідомляла його про підставу, згідно якої йому було розпочато виплату середньомісячної заробітної плати, а також не перевірено чи скасоване розпорядження сільського голови с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області від 17 грудня 2015 року № 40, відповідно до якого проводилась виплата.Посилаючись у заяві до сесії Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про виплату йому середньомісячної заробітної плати на підставі Закону України «Про місцеві вибори», правомірно розраховував, що оскільки його повноваження закінчились відповідно до частини другої                   статті 88 Закону України «Про місцеві вибори», то відповідно його звільнили у зв`язку із припиненням трудових відносин. А відтак, судами першої та апеляційної інстанції невірно застосовано положення статті 44 КЗпП України. Крім того, вказував на те, що будь-яких обмежень на виплату станом на 29 жовтня 2015 року (дату подання заяви до сільської ради) не було, оскільки йому на дату звільнення ще не було присвоєно статусу інваліда.Набута ним вже після звільнення із посади сільського голови с. Софіївки Золотоніського району Черкаської області II група інвалідності ніяким чином не припиняє його конституційного права на отримання шестимісячного заробітку станом на дату фактичного припинення повноважень, а також не припиняє права на подальшу роботу (з врахуванням медичних показань). Відтак з порушенням чинного законодавства його неправомірно обмежили в отриманні при звільненні середньої заробітної плати на період працевлаштування.Яка саме підстава застосувалась для виплати грошової допомоги йому стало відомо лише із рішення суду першої інстанції, де є посилання на розпорядження сільського голови від 17 грудня 2015 року № 40. Указане розпорядження, прийняте сільським головою одноосібно (без розгляду на сесії Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області), і вказане розпорядження стало підставою для виплати середньомісячної заробітної плати. Зазначав, що указане розпорядження не скасоване ані у судовому, ані в адміністративному порядку. Оскільки вищевказане розпорядження не скасовано, то у позивача взагалі не було правових підстав на звернення до суду з позовом про стягнення з нього безпідставно отриманих коштів шестимісячного заробітку.
Також, судами першої та апеляційної інстанцій невірно застосована частина друга статті 625 ЦК України, яка регулює виключно питання стягнення штрафних санкцій за порушення, які виникають у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, які випливають із правочинів, а не на підставі трудових актів та/або розпоряджень роботодавця про виплату заробітної плати і грошових допомог при звільненні найманих працівників. Відтак, безпідставним є стягнення з нього 9 246 грн 56 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, які по суті є заробітною платою.
Вказував на те, що станом на 29 жовтня 2015 року, тобто дату виникнення у нього права на середньомісячну заробітну плату за шість місяців після звільнення, він взагалі не мав ніякого статусу інваліда (набутий у грудні) та не отримував жодної пенсії по інвалідності (пенсійне посвідчення видано 26 січня 2016 року).
Виходячи зі змісту статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», проведена на підставі розпорядження сільського голови с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області від 17 грудня 2015 року № 40 виплата йому одноразової грошової допомоги у розмірі шестимісячної заробітної плати за своєю правовою природою є заробітною платою, яку стягувати з нього неможливо у силу положень статті 1215 ЦК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 липня            2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано ізЗолотоніського міськрайонного суду Черкаської області вищезазначену цивільну справу. Клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення суду задоволено. Зупинено виконання заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2018 року до закінчення касаційного провадження.
 
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
УхвалоюКасаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 травня   2019 року справу за позовом Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів призначено до розгляду.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що рішенням І сесії VІІ скликання Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 06 листопада 2015 року № 1-15/VІІ ОСОБА_1 , сільського голову, звільнено із займаної посади в зв`язку з закінченням повноважень з 06 листопада 2015 року.
 
У заяві на ім`я сільського голови від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 просив виплатити йому середньомісячну заробітну плату згідно Закону України «Про місцеві вибори» за шість місяців з дня звільнення та одноразову матеріальну допомогу згідно чинного законодавства.
 
Розпорядженням Софіївського сільського голови Золотоніського району Черкаської області від 17 грудня 2015 року № 40 постановлено здійснювати щомісячну (грудень-квітень) виплату бувшому сільському голові ОСОБА_1 грошових коштів у сумі середньомісячної заробітної плати.
 
Відповідно до довідки про середню заробітну плату, ОСОБА_1 за період              з 08 грудня 2015 року по 01 травня 2016 року виплачено 33 191 грн 66 коп.
 
Згідно з повідомленням Золотоніського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 17 лютого 2017 року № 1276/10, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Золотоніському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Черкаській області з 08 грудня 2015 року та отримує пенсію по інвалідності.
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення міськрайонного суду та постанова апеляційного суду частково не відповідають.
 
Згідно із частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. Водночас у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
 
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
 
Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
 
Статтею 1215 ЦК України передбачено, що, зокрема, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
 
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге             значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
 
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої                               статті 1057 ЦК України.
 
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Такий правовий висновок щодо застосування положень статей 625 та 1214 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня   2018 року справа № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).
 
Таким чином, правовідносини, які склались між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.
 
При цьому встановлено, що сільська рада вимог по статті 625 ЦК України про стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами не заявляла.
 
Задовольняючи позов Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь сільської ради безпідставно отримані кошти у розмірі 33 191 грн 66 коп., суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , як посадова особа органу місцевого самоврядування та громадянин України, не тільки міг, але й зобов`язаний був знати вимоги чинного законодавства України про те, що за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, у разі отримання ним пенсії по інвалідності, тому через набуття вказаного майна внаслідок порушення ним вимог закону не може вважатися добросовісним набувачем вказаного майна. Таким чином, відповідач втратив право на одержання цих коштів, яке у нього виникло згідно з частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у зв`язку з одержанням пенсії по інвалідності.
 
Доводи касаційної скарги про те, що указані кошти є виплатою вихідної допомоги ОСОБА_1 , яку сільська рада на підставі статті 44 КЗпП України мала виплатити відповідачу після його звільнення у розмірі шестимісячного заробітку, є безпідставними, оскільки такі кошти, які одержував відповідач мали регулярний щомісячний характер, а не є одноразовою вихідною допомогою. Крім того, у своїй заяві від 29 жовтня 2015 року відповідач просив і про виплату коштів на підставі Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», і про виплату одноразової матеріальної допомоги.
 
Суд касаційної інстанції не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не було вирішено питання про наявність підстав для початку виплат коштів відповідачу та про те, що відсутнє рішення сільської ради про виплату відповідачу коштів попри наявність його звернення із відповідною заявою, що свідчить про відсутність у діях відповідача недобросовісності, адже правове значення для вирішення спору у справі має саме факт одержання відповідачем коштів від позивача без належних правових підстав, а не правомірність призначення їх виплати, яку позивач, одержуючи кошти, під сумнів не ставив.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.,
 
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами у розмірі 9 246 грн 56 коп., з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416,418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня                  2018 року в частині стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами у розмірі 9 246 (дев`ять тисяч двісті сорок шість) гривень          56 (п`ятдесят шість) копійок скасувати. У задоволенні позову Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області до ОСОБА_1 у цій частині відмовити.
 
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня        2018 року в іншій частині залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                           О. В. Білоконь
 
                                                                                                                        Б. І. Гулько
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта