ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/3500/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника Генерального прокурора (далі - Прокурор)
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019  [колегія суддів: Михальська Ю.Б. (головуючий), Чорна Л.В., Тищенко А.І.] 
зі справи № 910/3500/18
за позовом Прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - Фонд)
до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі - Товариство),
          Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міністерство)
про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів у розмірі                 148  430  179,32 грн.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Прокурор звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Фонду про:
визнання недійсним договору від 29.11.2012 № 31/04, укладеного між Міністерством і Товариством, про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва (далі - Договір);
визнання недійсними додаткової угоди від 24.05.2017 № 1 та протоколу розбіжностей до неї від 09.06.2017, які є невід`ємними частинами Договору;
стягнення з Товариства на користь держави 148     430 179,32 грн. заподіяних збитків.

1.2. Позовна заява мотивована тим, що Договір укладено з порушенням порядку передачі в користування державного майна - газорозподільних систем, встановленого приписами статті 19 Конституції України, статей 1, 4, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», пунктів 1.3, 1.4 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом Фонду та Міністерства економіки України від 19.05.1999 № 908/68, та з урахуванням вимог статті 8 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункту 10 статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), також суперечить статтям 22, 73, 74, 75, 135, 141 Господарського кодексу України, статтям 6, 7, 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності». Крім того, у зв`язку з безпідставним безоплатним використанням Товариством спірного державного майна, яке підлягало передачі в користування виключно на умовах платного користування, держава протягом 2013- 2017 років не отримала дохід у розмірі 148 430 179, 32 грн.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2018 (суддя                   Трофименко Т.Ю.) у задоволенні позову відмовлено повністю. 
2.2. Прокурор оскаржив зазначене рішення господарського суду міста Києва в апеляційному порядку.
2.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 апеляційне провадження зі справи зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 640/4447/19.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в адміністративній справі вирішується питання про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2012 № 770 «Деякі питання використання державного майна та забезпечення розподілу природного газу» (далі - Постанова № 770), на виконання якої було укладено Договір.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
Прокурор, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 скасувати і передати справу для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. Пункти 1 і 3 Постанови № 770, на які відповідачі посилаються як на підставу укладення Договору, скасовані постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 796.
4.2. З урахуванням приписів частини четвертої статті 4 ЦК України,  частини сьомої статті 11 ГПК України, пункту 3 частини першої статті 237 ГПК України суди мають право під час розгляду справи надавати правову оцінку фактам невідповідності правових актів правовим актам вищої юридичної сили і вирішувати, яку норму права слід застосувати, незважаючи на наявність відповідної позовної вимоги.
4.3. Незалежно від результату розгляду справи № 640/4447/19 суд апеляційної інстанції має достатньо правових підстав для розгляду і вирішення справи                  № 910/3500/18 та може самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
4.4. Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
5. Доводи інших учасників справи
5.1. Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило ухвалу апеляційного господарського суду зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення. 
5.2. Фонд і Міністерство правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.  
6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Міністерство (орган управління) і Товариство (підприємство) уклали Договір, у преамбулі якого зазначено, що цей Договір укладено з метою забезпечення ефективного використання, збереження та відновлення державного майна, яке не підлягає приватизації, його цільової безаварійної експлуатації, покращення/відновлення, реконструкції і модернізації, а також надійності розподілу природного газу на виконання      Постанови № 770.
6.2. У подальшому Міністерство і Товариство підписали додаткову угоду від 24.05.2017 № 1 до Договору щодо його приведення у відповідність до вимог примірного договору експлуатації газорозподільних систем та їх складових, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017    № 188).
09.06.2017 Міністерство і Товариство підписали протокол розбіжностей до додаткової угоди від 24.05.2017 № 1 до Договору, згідно з пунктом 4 якого протокол розбіжностей прийнятий сторонами в редакції оператора (Товариства).
6.3. Аргументуючи підстави зупинення провадження у справі, апеляційний господарський суд виходив з того що:
правова позиція Прокурора ґрунтується, зокрема, на доводах про те, що Постанова № 770 була прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і не може бути застосована до суб`єкта господарювання;
окружним адміністративним судом міста Києва розглядається справа              № 640/4447/19 за позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною Постанови № 770, на виконання якої укладено Договір. Ухвалою від 21.03.2019 справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 17.04.2019;
результат розгляду окружним адміністративним судом міста Києва справи     № 640/4447/19 безпосередньо впливатиме на розгляд справи № 910/3500/18; 
у разі визнання в межах адміністративної справи протиправною та нечинною (або відмови в цьому) Постанови № 770 будуть встановлені обставини, які впливають на розгляд даної справи та не можуть бути самостійно встановлені судом господарської юрисдикції.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
7.1. ЦК України:
частина четверта статті 4:
- актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.
7.2. ГПК України:
частини перша, друга і сьома статті 11:
- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права;
- суд розглядає справи відповідно до  Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
- у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили;

пункт 5 частини першої статті 227:
- суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; 

частини перша і четверта статті 269: 
- суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги;
- суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права;

пункт 2 частини першої статті 308: 
- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

частина шоста статті 310:
- підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів
8.1. Касаційний господарський суд виходить з того, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При застосуванні наведеної правової норми за вимогами статті 234 ГПК України в мотивувальній частині ухвали повинні бути зазначені, зокрема, мотиви, з яких суд дійшов висновків, постановляючи ухвалу. 
Однак всупереч вимогам зазначених правових норм суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість перегляду справи в апеляційному порядку, неможливість встановити та самостійно оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення спору зі справи.
Так, апеляційний господарський суд не зазначив, у чому полягає неможливість оцінки ним Постанови № 770, на виконання якої укладено Договір, позаяк ця Постанова має підзаконний характер і має застосовуватися лише в контексті відповідності нормам законів України, які мають вищу юридичну силу. 
8.2. З огляду на викладене обґрунтованими є доводи Прокурора, який з посиланням на приписи частини четвертої статті 4 ЦК України,  частини сьомої статті 11 ГПК України, пункту 3 частини першої статті 237 ГПК України, зазначив, що суди мають право під час розгляду справи надавати свою правову оцінку обставинам невідповідності правових актів правовим актам вищої юридичної сили і вирішувати, яку норму права слід застосувати, незважаючи на наявність відповідної позовної вимоги в іншій справі.
8.3. Отже, розгляд справи № 640/4447/19 не є перешкодою для перевірки суттєвих обставин, які встановлені судом першої інстанції у даній справі, при її перегляді в апеляційному порядку за наявності власних повноважень у суду апеляційної інстанції щодо оцінки доказів та обставин справи.
8.4. Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі, у зв`язку з чим ухвала Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 відповідно до статті 310 ГПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа - направленню для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.
10. Судові витрати
Оскільки в даному випадку справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Касаційним господарським судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника Генерального прокурора задовольнити.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 зі справи                             № 910/3500/18 скасувати.
3. Справу передати до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                 Б. Львов
Суддя                                                                                                                 І. Булгакова 
Суддя                                                                                                                 В. Селіваненко