Постанова
Іменем України
 
27 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 344/123/17
 
провадження № 61-30194св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,  
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  Івано-Франківська міська рада,
третя особа -   ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Максюти І. О., Ясиновенко Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на квартиру  АДРЕСА_1  в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позовні вимоги мотивував тим, що за життя ОСОБА_3 , який є його дядьком, склав на його ім`я заповіт, яким заповів позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося.
 
У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, а тому ОСОБА_1 просив позов задовольнити. 
 
Івано-Франківськийміський суд Івано-Франківської області ухвалою                                 від 24 травня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучив ОСОБА_2 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням                           від 03 липня 2017 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 27,6 кв. м, загальною площею  41,9 кв. м. 
 
Суд першої інстанції мотивував рішення доведеністю заявлених вимог.  
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Апеляційний суд Івано-Франківської області рішенням від 21 вересня 2017 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                          від 03 липня 2017 року скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 
 
Апеляційний суд мотивував рішення тим, що суд першої інстанції вирішив справу по суті за вимогами пред`явленими до неналежного відповідача.      
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечення на неї, їх узагальнені аргументи 
 
У касаційній скарзі, поданій 05 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року,і залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним і несправедливим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
 
Твердження суду апеляційної інстанції про те, що його батька - ОСОБА_2 не залучено до участі у розгляді справі як відповідача, оскільки він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за законом та в установленому законом порядку прийняв спадщину, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 склав заповіт саме на його користь. ОСОБА_2 залучено до участі в розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак він зловживаючи своїми правами не брав участі у розгляді справи. Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав. Однак ОСОБА_2 не з`явився на розгляд справи ні в суд першої ні в суд апеляційної інстанцій та не подав жодних доказів, на підтвердження порушення його прав при розгляді справи.
 
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а наведені в рішенні апеляційного суду недоліки у розгляді справи не вплинули на суть ухваленого рішення, тому суд апеляційної інстанції дійшов не правильного висновку скасувавши рішення Івано-Франківського міського суду по суті з формальних причин. 
 
13 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2  на касаційну скаргу, мотивоване тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції повно та всебічно з`ясував усі обставини в межах доводів апеляційної скарги, та прийняв рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
 
Він прийняв спадщину та на час розгляду справи такого права не був позбавлений, а тому саме він повинен був бути відповідачем у даній справі, а не Івано-Франківська міська рада, якамогла бути належним відповідачем у разі відсутності будь-яких інших спадкоємців померлого ОСОБА_3 .
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зІвано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року  № 2147-VIII   «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу  України,  Кодексу  адміністративного  судочинства  України та інших законодавчих актів»  касаційні скарги  (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди встановили, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 07 лютого 2000 року належала квартира АДРЕСА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. 
 
За життя 02 серпня 2014 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів племіннику ОСОБА_1 
 
16 грудня 2015 року державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском ним строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та відсутністю фактичного прийняття спадщини.
 
Івано-Франківський міський суд рішенням від 29 березня 2016 року задовольнив позов ОСОБА_1 пред`явлений до ОСОБА_2 про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 Визначив ОСОБА_1 30 днів додаткового строку з моменту набрання рішення законної сили для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Рішення набрало законної сили 31 травня 2016 року.

11 червня 2016 року  ОСОБА_1 повторно звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно.
 
Апеляційний суд установив, що 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку звернувся до Першої Івано-Франківської державної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті свого брата   ОСОБА_3 , у тому числі і на спірну квартиру, спадкова справа № 796/2014.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Відповідно до статті 1262 ЦК Україниу другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. 
 
Частиною першою статті 33 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
 
Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                  № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Враховуючи, що крім ОСОБА_1 спадкоємцем майна померлого                         ОСОБА_3 є також рідний брат померлого, то належним відповідачем у справі має бути саме він як другий спадкоємець, який не відмовився від прийняття спадщини. 
 
Суд першої інстанції встановив, що спір у цій справі стосується прав та інтересів ОСОБА_2 , а тому обґрунтовано залучив його до участі у справі як третю особу. При цьому без відповідної заяви або клопотання позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача суд не вправі залучати до участі у справі інших осіб як відповідачів, які не визначені у такому процесуальному статусі позивачем.
 
Оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача,  а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки, висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову, є обґрунтований.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що позов подано до належного відповідача спростовуються встановленими судами обставинами справи та вищенаведеними нормами матеріального та процесуального права.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS                         v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
 
Перевіряючи аргументи касаційної скарги, Верховний Суд бере до уваги зміст судових рішень обох інстанцій, доводи та заперечення сторін та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. П. Курило