ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  904/2376/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.

за участю секретаря судового засідання:  Натаріної О.О.
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"
на ухвалу Господарського суду міста Києва
(суддя - Привалов А.І.)
від 21.03.2019
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Кравчук Г.А., судді: Коробенко Г.П., Козир Т.П.)
від 16.05.2019
у справі №904/2376/18
за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"
до Національного банку України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"
про визнання відсутнім права застави за договором застави №34 від 24.03.2015,

за участю представників учасників справи:
позивача - не з`явився; 
відповідача - не з`явився;
третьої особи - Мисник Н.В.;
ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Національний банк України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"), про звернення стягнення на заставлене майно у зв`язку з порушенням АТ "КБ "Приватбанк" умов кредитного договору №19, укладеного 24.10.2008 між НБУ та ПАТ "КБ "Приватбанк".

1.2. У грудні 2018 року АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" подало до Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2376/18 зустрічну позовну заяву до Національного банку України про визнання відсутнім права застави за укладеним договором застави № 34 від 24.03.2015.

1.3. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2018 у справі №904/2376/18 позов АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України про визнання відсутнім права застави за укладеним договором застави № 34 від 24.03.2015 передано для розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2019 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2018 у справі №904/2376/18 залишено без змін.

1.4. Зустрічний позов мотивований тим, що з укладенням 28.12.2017 між Національним банком України та ПАТ "КБ "Приватбанк" додаткового договору №35 до кредитного договору №19 від 24.10.2008, умовами якого змінено процентну ставку за користування кредитом, сторонами договору застави №34 від 24.03.2015 не відбулося узгодження відповідної зміни розміру процентів та не укладено додаткової угоди до цього договору застави, яка б відображала такі зміни основного зобов`язання, забезпеченого заставою АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат". Позивач за зустрічним позовом вважає, що попередньо не узгоджена з ним зміна процентних ставок за забезпеченим зобов`язанням призвела до припинення майнової поруки відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрито провадження у справі №904/2376/18 за зустрічним позовом АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України про визнання відсутнім права застави за укладеним договором застави № 34 від 24.03.2015.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 залишено без змін.

2.3. Господарськими судами встановлено такі фактичні обставини справи:

- між Національним банком України та ПАТ "КБ "Приватбанк" 24.10.2008 укладено кредитний договір № 19;

- між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (заставодавець), правонаступником якого є АТ  "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", 24.03.2015 було укладено договір застави №  34, відповідно до умов якого заставою за цим договором забезпечуються кожна та всі з вимог заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 19 від 24.10.2008 із майбутніми змінами та доповненнями, в тому числі, які збільшують розмір основного зобов`язання за ним, проценти за користування кредитом та продовжують строк користування кредитом, укладеного між заставодержателем та ПАТ "КБ "Приватбанк";

- Національним банком України та ПАТ "КБ "Приватбанк" 28.12.2017 було укладено додатковий договір № 35 до кредитного договору № 19 від 24.10.2008, умовами якого змінено процентну ставку за користування кредитом.

Позивач стверджує, що зміна розміру процентів за кредитним договором, попередньо неузгоджена в договорі застави, вимагає наявності укладеної додаткової угоди до договору застави № 34 від 24.03.2015, яка б відображала такі зміни основного зобов`язання.

Оскільки укладання між Національним банком України та АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" відповідних додаткових угод до спірного договору застави до або одночасно із укладанням додаткового договору № 34 від 28.12.2017 не відбувалося, позивач вважає, що попередньо не узгоджена з ним зміна процентних ставок за забезпеченим зобов`язанням призвела до припинення майнової поруки відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

2.3. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що вимога про визнання відсутнім у відповідача права застави за договором застави № 34 від 24.03.2015 не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Така вимога не призводить до поновлення порушених прав, не може самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про звернення стягнення на предмет застави за таким договором.

При цьому господарськими судами враховано правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019, АТ  "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги: - судами попередніх інстанцій порушено норму пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України;
- господарськими судами порушено норми процесуального права щодо всебічного та об`єктивного розгляду і з`ясування всіх обставин справи з урахуванням всіх наявних доказів.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався суд

4.1. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

4.2. Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (стаття 589 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

4.3. Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що вимоги про визнання відсутнім у відповідача права застави за договором застави №  34 від 24.03.2015 не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вимога про визнання відсутнім у відповідача права застави за договором застави №  34 від 24.03.2015 не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Така вимога не призводить до поновлення порушених прав, не може самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про звернення стягнення на предмет застави за таким договором.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17.

4.4. З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі. 

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про порушення господарськими судами пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України та норм процесуального права щодо всебічного та об`єктивного розгляду і з`ясування всіх обставин справи з урахуванням всіх наявних доказів.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положення частини 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.2. Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.3. Оскільки судами попередніх інстанцій правильно застосовано норму пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, то у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень. 

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі № 904/2376/18 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                    В. Студенець

Судді                                                                                                                 О. Баранець

                                                                                                                                Г. Вронська