постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
28травня 2019 року                                                                                            
м. Київ
справа № 185/1182/17
провадження  № 51- 2707км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
засудженого                                    ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника                                          ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
прокурора                                         ОСОБА_7 ,                  
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргупершого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 рокув кримінальному провадженні № 12016040370002425 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихпунктами4,6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі – КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ВирокомПавлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватими та засуджено:
за пунктами4,6 ч. 2 ст. 115 КК- до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна;
за ч. 4 ст. 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна;
за ч. 2 ст. 194 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всьогомайна. 
Вирішено питання про речові доказита процесуальні витрати.
Як установив суд, ОСОБА_9 18 вересня 2016 року приблизно о 00:20 на сходинковому майданчику між 1 -м та 2-м поверхами першого під`їзду в будинку АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів з метою заволодіння майном своєї дружини              ОСОБА_10 ,під час сварки з останньою повалив їїна підлогуі з особливою жорстокістю наніс їй 128 ударів ножем в обличчя, шию, грудну клітину та живіт, від яких вона на місці померла.
Після цього ОСОБА_5 заволодів жіночою сумочкою дружини, в якій знаходились гроші в сумі 39 550 грн та ключі від квартири,і зник з місця злочину.
У цей же день приблизно о 01:05 ОСОБА_5 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала його дружині, з метою умисного знищення чужого майна, порушуючи встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки увімкнув на кухні газ та покинув  квартиру, що спровокувало вибух газоподібної суміші та виникнення пожежі, внаслідок чого були пошкоджені будівельні конструкції вказаного житлового будинку, а мешканці деяких квартир залишилися без житла та засобів існування.
При перегляді справи 24 жовтня 2017 року Апеляційний судДніпропетровськоїобластізалишив цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення.
Вимоги касаційної скаргита узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог  кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність таневідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушеннятаособізасудженого внаслідок м`якості.
На думку прокурора, при перегляді вироку місцевого суду апеляційний суд не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги про неправильне застосування судом статей 50, 64, 65 КК та призначення ОСОБА_5 явно м`якого та несправедливого покарання.Вважає, що за встановлених судом фактичних обставин справи та даних про особу засудженого ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.
Зважаючи на ці обставини стверджує, що ухвала апеляційного судуне відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу (далі – КПК), а тому не може бути залишена в силі. 
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор вимоги касаційної скарги підтримав.
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_5 просили Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження тадоводи,наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК функція апеляційного суду полягає в об`єктивному,  неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому, із додержанням усіх вимог чинного законодавства,вирішенні поданих апеляційних скарг.    
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. За змістом ст. 404 цього Кодексу апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам кримінального провадження й дослідженим у судовому засіданні доказам.
З урахуванням наведених законодавчих положень та ст. 419 КПК апеляційний суд зобов`язаний проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляціній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон.Вирішуючи питання щодо справедливості обраного засудженому покарання, суд повинен перевірити чи було додержано приписи статей 50, 65 КК, і в разі встановлення порушень усунути їх у процесуальний спосіб. 
Однак цих вимог закону суд апеляційної інстанції в повній мірі не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок місцевого суду був оскаржений прокурором в апеляційному порядку. У своїй скарзі прокурор вказував на явну м`якість та несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання, просив апеляційний суд у цій частині зазначений вирок скасувати таухвалити новий, яким призначити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі. 
За наслідками апеляційного розгляду ухвалою від 24 жовтня 2017 року цей суд відмовив прокурору в задоволенні скарги та залишив вирок місцевого суду без зміни.
Однак, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, в своєму рішенні апеляційний суд не надав переконливих та вичерпних відповідей на доводи прокурора щодо порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК унаслідок явної несправедливості застосованого заходу примусу через м`якість та необхідності призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Проте замість перевірки додержання наведених приписів закону апеляційний суд, мотивуючи незгоду з позицією прокурора, обмежився цитуванням змісту статей 64, 65 КК та формальним посиланням на те, що місцевий суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Як убачається з оскаржуваноїухвали, суд апеляційної інстанції не проаналізував аргументів прокурора, не зіставив їх із даними, наявними у кримінальному провадженні, які мають правове значенняпри виборі заходу примусу, і по суті не вмотивував, чому вважає за можливе досягти мети покарання при його призначенні у виді позбавлення волі на певний строк.
Зокрема, суд апеляційної інстанції не в достатній мірі врахував те, що  протягом декількох годин ОСОБА_5 вчинив три умисні злочини, з яких два є особливо тяжкими, а один тяжкий.
При цьому без належної уваги й оцінки апеляційного суду залишилася іпосткримінальна поведінка засудженого, який не лише не розкаявся у вчиненому, а й у своїх письмових заявах на адресу цього суду висловлював наміри після звільнення з місць позбавлення волі вчинити ще одне умисне вбивство, що вказує на особливу небезпечність такої особи та її загрозу для суспільства.  
Тому ухвалене апеляційним судом рішення не може вважатися таким, що постановлено з додержанням вимог статей 370, 419 КПК.
З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу прокурора задовольнити, на підставі ч. 1 ст. 438 КПК ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Під час нового розглядуапеляційному суду слід взяти до уваги викладене, ретельно перевірити усі доводи наведені в апеляційній скарзі прокурора, надати на них вичерпні відповіді та з урахуванням його доводів викладених у касаційній скарзі, постановити у справі законне й обґрунтоване судове рішення.
Також цьому суду слід мати на увазі, що за тих самих фактичних обставин справи,даних про особу засудженогота за відсутності пом`якшуючих обставин призначене ОСОБА_5 місцевим судом покарання єм`яким. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргупрокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточноюта оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                      ОСОБА_3