Постанова 
Іменем України                                       
 
24 липня 2019 року 
 
м. Київ
 
справа № 607/12377/15-ц
 
провадження № 61-37465св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, відділ Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Тернопільської регіональної філії, Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у складі судді Ромазана В. В., від 04 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І., Парандюк Т. С., від 02 травня 
2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
 
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, відділ Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Тернопільської регіональної філії, Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 31 липня 2012 року 
ОСОБА_2 було видано державний акт на земельну ділянку, площею 0,0959 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Вказувала, що спірний державний акт був виданий відповідачу з порушенням норм законодавства, державна реєстрація земельної ділянки та присвоєння кадастрового номера здійснено із порушенням Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174. Стверджувала, що технічна документація розроблена також із порушенням Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня              2004 року № 677. Зазначала, що у результаті вказаних порушень частиною її земельної ділянки користується відповідач. На її звернення до відділу Держземагенства у Тернопільському районі для отримання витягу з Державного земельного кадастру їй було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав відмінності площі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка зазначена у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 29 грудня 1999 року, з площею земельної ділянки, яка міститься у Державному земельному кадастрі. До вказаного рішення було долучено викопіювання з Державного земельного кадастру, яке містить графічну інформацію про перетин суміжних земельних ділянок, зокрема, ОСОБА_2 , з частиною земельної ділянки ОСОБА_1 . Також зазначила, що на день видачі відповідачу державного акта на право власності на земельну ділянку (тобто 31 липня 2012 року) рішення органу місцевого самоврядування про згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, погодження та затвердження відповідної документації ОСОБА_2 відсутнє.
 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 , виданий 31 липня 2012 року ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0959 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 04 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданий 
31 липня 2012 року ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0959 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0959 га, розташовану по 
АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 3,38 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_4 , розташованої на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 
29 грудня 1999 року та зареєстрованого 15 грудня 2009 року в управлінні Держкомзему у Тернопільському районі Тернопільської області. 31 липня 2012 року при здійсненні державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 були порушені права ОСОБА_1 як первинно зареєстрованого власника. Крім цього, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі             № 819/2127/14-а визнано протиправними дії відділу Держземагенства у Тернопільському районі Тернопільської області щодо проведення державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_2 з підстав непроведення перевірки згідно вимог чинного законодавства відносно наявності чи відсутності накладки (перетину) вказаної земельної ділянки із земельною ділянкою ОСОБА_1 . Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при виготовленні документів про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 допущено порушення норм земельного законодавства. Земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку                ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 02 травня 
2018 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що при виготовленні документів, що дають право на складання та реєстрацію державного акту на ім`я ОСОБА_2 , допущено грубе порушення чинного законодавства, а саме: відсутність рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та недотримання з боку структурних підрозділів центру Державного земельного кадастру Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, Порядку ведення Поземельної книги, і ці порушення дають підстави для визнання державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_2 31 липня 2012 року, недійсним.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Вказав, що поза увагою судів залишились судові рішення у справі № 2-18/11, якими встановлено, що права ОСОБА_1 щодо користування її земельною ділянкою не порушені. Часткове накладення спірних земельних ділянок у системі координат Національної кадастрової системи пояснюється некоректним перенесенням інформації з Державного реєстру земель до електронної бази даних Державного земельного кадастру.
 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
 
29 серпня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у судовому засіданні з викликом учасників справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 вересня 1999 року № 105 затверджено проект організації території земельних часток (паїв) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Драганівка» Тернопільського району Тернопільської області та передано у приватну власність земельні частки (паї) громадянам України у розмірах згідно додатку № 1, в тому числі ОСОБА_1 Дозволено Тернопільському філіалу інституту землеустрою виготовити державні акти на право приватної власності на землю (т. 1, 
а. с. 181-182). 
 
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення сільського господарства, площею 3,38 га, розташованої на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_5 від 29 грудня 1999 року (т. 1, а. с. 18). 
 
Рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 17 квітня 2003 року № 53 передано безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, яка знаходиться у с . Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області , загальною площею 0,096 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) без зазначеного місця її розташування. Спірною земельною ділянкою ОСОБА_2 почав користуватися з 2003 року, розпочавши будівництво без розроблення та затвердження містобудівної документації, при відсутності визначення меж земельної ділянки та погодженням межових знаків, які були зроблені тільки у 2012 році, що підтверджується актом про відновлення та здачу межових знаків на зберігання від 25 червня 2012 року.
 
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_6 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі Тернопільської області серія НОМЕР_3 від 31 липня 2012 року 
(т. 1, а. с. 13).
 
Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , виготовлена лише у 2012 році спільним малим підприємством «Артікс» на підставі рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 17 квітня 2003 року № 53 (т. 2, а. с. 32-45).
 
У матеріалах справи відсутня документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 у період з 2003 по 2012 рік, а також рішення органу місцевого самоврядування про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його погодження та затвердження.
 
Висновком № 450/16-22 судової земельно-технічної експертизи 
від 30 березня 2017 року встановлено, що існує накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , внаслідок чого земельна ділянка ОСОБА_1 зменшена у площі її використання.
 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду 
від 23 листопада 2015 року у справі № 819/2127/14-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року,  позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії відділу Держземагентства у Тернопільському районі Тернопільської області щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок: площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7 (власник ОСОБА_4 ); площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_8 (власник ОСОБА_5 ); площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки  НОМЕР_9 (власник ОСОБА_6 ); площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 (власник ОСОБА_2 ); площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_5 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_10 (власник ОСОБА_7 ); площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_6 , кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_11 (власник ОСОБА_8 ).
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови 
від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень 
статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
 
За обставин цієї справи визнання недійсними державного акту, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є ефективним способом поновлення порушених прав.
 
Згідно з частиною першою статті116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
 
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок передбачений статтею 118 ЗК України, який включає в себе наступні стадії: подання заяви зацікавленою особою у приватизації земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; розгляд клопотання відповідним органом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин; прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передача її у власність.
 
За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
 
Аналогічні положення містить частина четверта статті 82 чинного ЦПК України.
 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду 
від 23 листопада 2015 року у справі № 819/2127/14-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року, встановлено, що при реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 (власник ОСОБА_2 ), Держземагентством у Тернопільському районі Тернопільської області у повній мірі не встановлено, чи накладаються земельні ділянки, чи були погоджені межі ділянок, а проведено державну реєстрацію земельних ділянок, чим порушено законні права ОСОБА_1 , яка набула право власності на земельну ділянку відповідно до державного акту на право власності на землю                 від 29 грудня 1999 року. У діях  Держземагентства у Тернопільському районі Тернопільської області встановлено порушення діючих на час їх вчинення норм земельного законодавства при відповідній реєстрації земельних ділянок, адже його обов`язком було перевірити наявність чи відсутність перетинів суміжних земельних ділянок, знаходження в межах земельних ділянок, що реєструються, частини іншої земельної ділянки ОСОБА_9 .
 
При розгляді цієї справи, зокрема за результатами проведення земельно-технічної експертизи, було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,0959 га, розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ,має накладення на земельну ділянку ОСОБА_1 , внаслідок чого земельна ділянка ОСОБА_1 зменшена у площі її використання.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що при виготовленні документів, які дають право на видачу та реєстрацію державного акту, виданого на ім`я ОСОБА_2 , допущені порушення чинного законодавства, що призвело до порушення права позивача, як власника земельної ділянки, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. 
 
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 04 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович