ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року 
м. Київ

Справа №  911/1123/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С.,  Сухового В.Г., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на постанову Північного апеляційного господарського суду у складі Мартюк А.І. - головуючого, Буравльова С.І., Калатай Н.Ф. від 15 січня 2019 року та рішення Господарського суду Київської області у складі Щоткіна О.В. від 17   вересня 2018 року
за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину
(у судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Бондаренко М.Г., відповідача - Слуцька Н.С. , третьої особи - Костюченко І.В. )
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-" про визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1602, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ "-Еліт Буд-" на нерухоме майно, яким є земельна ділянка площею 0,15 га з кадастровим номером 3222480400:05:002:0106 , що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Шевченкове, вул. Амосова, 6 .
2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірний договір має ознаки нікчемності, встановлені статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме пунктами 1, 2, 7, 8 частини 3 цієї статті, та ознаки недійсності правочину, у зв`язку з чим земельна ділянка підлягає поверненню позивачу.
Короткий зміст рішень, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Київської області від 17 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
4. Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 203, 204, 215, 216, 627, 638, 655, 657, 1066 Цивільного кодексу України, статей 52, 67, 73, 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та статей 73, 74, 76-79, 269 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на які суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем визначених пунктами 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознак нікчемності договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", посвідченого 26 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. і зареєстрованого в реєстрі за №1602, та недоведеність наявності підстав для визнання цього договору недійсним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 15 січня 2019 року та рішення Господарського суду Київської області від 17 вересня 2018 року у даній справі скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи касаційної скарги (узагальнено)
6. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 236 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, наголошуючи на тому, що: 
6.1. з метою оплати земельної ділянки за покупця в балансі Банку було відображено штучну транзакцію з переказу коштів від третьої особи (Товариства з обмеженою відповідальністю "Розвиток-2012") згідно з договором доручення, хоча умовами договору купівлі-продажу не передбачено можливості здійснення оплати третьою особою і жодних договорів поруки цією особою з Банком також не укладалося; 
6.2. за умов відсутності коштів на кореспондентському рахунку, ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення № 221 від 28 травня 2015 року з перерахування коштів, відтак реально кошти до Банку не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що свідчить про безоплатність такого правочину та обумовлену цим його нікчемність; 
6.3. судами помилково не враховано тих обставин, що Банк уклав договір купівлі-продажу з пов`язаною особою банку, так як ТОВ "Розвиток-2012", ТОВ "-Еліт Буд-" та ОСОБА_3 є пов`язаними особами і такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 
6.4. спірний правочин є недійсним як такий, що вчинений з порушенням вимог частини 4 статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" і пункту 6 постанови Правління Національного банку України № 293/БТ від 30 квітня 2015 року, якими зобов`язано ПАТ "УПБ" здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (далі - НБУ), тобто заборонено проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та встановлено вимогу проблемному банку проводити розрахунки виключно через консолідований кореспондентський рахунок.
Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-", наведені ним у відзиві на касаційну скаргу (узагальнено)
7. Рішення судів є законними та обґрунтованими, а тому і підстав для їх зміни чи скасування не має.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
8. 26 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-" (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим № 1602 (далі - Договір).
8.1. Відповідно до пункту 1 Договору продавець передає у власність покупця, а покупець набуває у власність від продавця земельну ділянку, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Шевченкове, вулиця Амосова , 6 ( шість ), та сплачує за неї обговорену грошову суму. Площа земельної ділянки становить 0,15 га. Кадастровий номер земельної ділянки 3221480400:05:002:0106 .
8.2. Згідно з пунктом 2 Договору цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (01.03). Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: рілля - 0,1500 га.
8.3. Відповідно до пункту 3 Договору вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі рішення господарського суду Київської області від 08 квітня 2013 року, справа № 911/874/13-г. Право власності за продавцем на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 3228408, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 202403932224, індексний номер витягу 12202798 від 04 листопада 2013 року.
8.4. В пункті 4 Договору зазначено, що цей продаж вчинено за 128 000, 00 грн, які покупець сплатить продавцеві на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ "УПБ" м. Київ, код банку 300205, після підписання цього договору.
8.5. Згідно висновку зі звіту про оціночну вартість земельної ділянки, проведену суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна ЕК", ринкова вартість земельної ділянки, що відчужується, станом на 20 травня 2015 року, складає 128 000, 00 грн. (пункт 5 Договору).
8.6. За змістом пункту 9 Договору сторони, у присутності нотаріуса, заявляють одна одній, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору та правові наслідки, що обумовлені ним; вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, вони вільно володіють українською мовою. Продавець та покупець підтверджують, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та/або удаваного.
9. 28 травня 2015 року на виконання умов Договору кошти в сумі 128 000, 00 грн були перераховані ТОВ "Розвиток-2012" на рахунок ПАТ "УПБ" № НОМЕР_3 , з призначенням платежу: "оплата за ТОВ "-Еліт Буд-" зг. дог. доруч. 1/822-ДР від 28.05.2015 за догов. куп. прод. 26.05.15 зем. діл. Києво-Святош. р-н, с. Шевченкове, вул. Амосова, 6 без ПДВ".
10. Постановою Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №   348 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. 
11. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - ФГВФО) було прийнято рішення від 28 травня 2015 року № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", згідно з яким вирішено розпочати з 29 травня 2015 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 29 травня 2015 року по 28   серпня 2015 року включно. Уповноваженою особою ФГВФО призначено Пантіну Л.О.
12. Постановою Правління НБУ від 28 серпня 2015 року № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ "УПБ" та прийнято рішення про ліквідацію останнього.
13. На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення № 158 від 28 серпня 2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора банку".
13.1. Вказаним рішенням ФГВФО припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" з 28 серпня 2015 року і розпочато процедуру ліквідації банку з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" було призначено Пантіну Л.О.
14. Постановою правління НБУ від 30 квітня 2015 року № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ "УПБ" як юридичної особи, що входить до банківської системи України, зокрема: банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку; був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку України; банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.
15. На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноваженою особою ФГВФО згідно з наказом № 26/ТА від 29 травня 2015 року було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ".
16. За результатами роботи комісією з перевірки було виявлено, що при укладенні, в тому числі, спірного договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року, було допущено порушення законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, а саме - договір купівлі-продажу від 26 травня 2015 року укладено з порушенням вимог постанови НБУ №       293/БТ від 30 квітня 2015 року, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи; розрахунок за договором було здійснено з використанням прямих кореспондентських рахунків, а не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, чим було порушено вимоги постанови НБУ № 293/БТ від 30 квітня 2015 року, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у пункті 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки та банківську діяльність", що прямо зазначено у пункті 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; умови договору купівлі-продажу від 26   травня 2015 року, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майна банку - земельної ділянки (по ціні, значно нижчій, ніж балансова вартість цієї земельної ділянки) та надають кредитору ТОВ "-Еліт Буд-" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у пункті 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
17. Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "УПБ" № 201/ТА від 21 серпня 2015 року щодо здійснення дій, пов`язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів), було зафіксовано виявлення комісією з перевірки правочинів (договорів) факту відчуження об`єктів нерухомості на користь ТОВ "-Еліт Буд-", створеною згідно з наказом № 26/ТА від 29 травня 2015 року, укладення нікчемних договорів, зокрема, договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим № 1602.
18. Позивачем на адресу відповідача було відправлено повідомлення № 01-10/3857 від 12 серпня 2015 року про нікчемність договорів купівлі-продажу земельних ділянок, у тому числі - Договору від 26 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за №   1602. (У повідомленні про нікчемність банк, як на підстави нікчемності, посилався на пункти 2, 3, 6, 7 та 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій 
19. Згідно з частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
20. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
21. Відповідно до пунктів 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які послався позивач в обґрунтування підстав нікчемності договору купівлі-продажу, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
22. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
23. Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку (наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16, від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16).
24. Верховний Суд погоджується з правильним по суті висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним нікчемного договору купівлі-продажу з огляду на таке.
25. Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такі способи захисту, як встановлення нікчемності правочину і визнання недійсним нікчемного правочину, не є способами захисту прав та інтересів, установленими законом (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №   916/3156/17).
26. При цьому згідно з частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
27. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №   569/17272/15-ц.
28. З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
29. Отже, позовна вимога ПАТ "УПБ" від імені якого діє уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "УПБ" про визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2015 року не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту.
30. Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
31. Отже, колегія суддів, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним нікчемного правочину, але з мотивів, наведених у цій постанові, а саме у зв`язку з невідповідністю заявленого позивачем позову способам захисту цивільних прав, встановленим законом.
31.1. У вказаному висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 911/1122/18.
32. З огляду на те, що сам по собі висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині визнання недійсним нікчемного правочину не призвів до прийняття неправильного по суті рішення, Верховний Суд вважає, що зазначене не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішення та постанови у відповідній частині, позаяк згідно з частиною 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
33. Разом з тим касаційна інстанція погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності передбачених законом підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2015 року зважаючи на таке.
34. Відповідно до частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
35. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №   463/5896/14-ц.
36. Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
37. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
38. Спростовуючи доводи Банку про те, що, уклавши договір купівлі-продажу, Банк взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, ґрунтується на тому, що сума договору 128 000, 00 грн не була відображена в кореспондентському рахунку та у касі Банку, і такі кошти не є високоліквідними та не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів, суд першої інстанції правильно зазначив, що такі доводи не підтверджуються матеріалами справи, оскільки позивачем на його власний рахунок було отримано кошти в розмірі 128   000, 00 грн на підставі платіжного доручення № 221 від 28 травня 2018 року на виконання умов договору купівлі-продажу.
39. Тому, спірний договір купівлі-продажу не передбачає безоплатної передачі майна, і позивач, передавши у власність відповідача нерухоме майно, отримав за нього плату.
39.1. В свою чергу укладення між сторонами договору купівлі-продажу від 26   травня 2015 року не призвело до того, що виконання Банком його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, у зв`язку з чим посилання позивача на пункт 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не відповідає фактичним обставинам справи. 
39.2. Крім того судами достеменно встановлено той факт, що ПАТ "УПБ" віднесено до категорії проблемних 30 квітня 2015 року, тобто майже за місяць до укладення договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року Банк уже був проблемним, а 28   травня 2015 року постановою Правління НБУ віднесено ПАТ "УПБ" до категорії неплатоспроможних, тобто через день після укладення договору купівлі-продажу, тому укладення цього договору вже не могло вплинути на визнання Банку неплатоспроможним або спричинити неможливість виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами. Позивачем не доведено  причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору купівлі-продажу та визнанням ПАТ "УПБ" неплатоспроможним.
40. Водночас посилання Уповноваженої особи на порушення при вчиненні правочину купівлі-продажу пункту 1 частини 3 статті 38 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також спростовується матеріалами справи, позаяк відповідно до платіжного доручення № 221 від 28 травня 2015 року на рахунок Банку в оплату договору було перераховано 128 000, 00 грн. 
40.1. Оскільки продавцем було отримано кошти в розмірі 128 000, 00 грн на його рахунок відповідно до умов спірного договору, то зобов`язання по оплаті за договором купівлі-продажу були виконані в повному обсязі.
41. Згідно з підпунктом 7.1.3 пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентським є рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.
41.1. Тобто кореспондентський рахунок може відкрити лише банківська установа, тому вимога щодо відкриття кореспондентського рахунку відповідачем та проведення ним розрахунків через кореспондентський рахунок не ґрунтується на приписах чинного законодавства.
41.2. Оскільки вимога щодо проведення розрахунків через кореспондентські рахунки спрямована лише на позивача, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про недоведеність безоплатності вчиненого сторонами правочину купівлі-продажу.
42. Верховний Суд вважає помилковим твердження скаржника про те, що за умов відсутності коштів на кореспондентському рахунку, ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення № 221 від 28 травня 2015 року з перерахування коштів, відтак реально кошти до Банку не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що нібито свідчить про безоплатність такого правочину та обумовлену цим його нікчемність, оскільки укладення договору і спосіб його виконання не є тотожним. 
42.1. Правочин є нікчемним згідно з пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. 
42.2. Проведення Банком операції з перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ "Розвиток-2012" в ПАТ "УПБ" не є правочином у розумінні статей 202, 626 Цивільного кодексу України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а є його виконанням, тому такі обґрунтування нікчемності договору є помилковими. Відповідний договір купівлі-продажу міг бути виконаний і в інший спосіб.
42.3. Окрім того, як зазначено вище, позивач у повідомленні про нікчемність, направлених Товариству, вказував на нікчемність договору купівлі-продажу лише на підставі пунктів 2, 3, 6, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не пункту 1 цього Закону (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 911/3880/15).
43. Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що з метою оплати земельної ділянки за покупця в балансі Банку було відображено штучну транзакцію з переказу коштів від третьої особи (ТОВ "Розвиток-2012") згідно з договором доручення, хоча умовами договору купівлі-продажу не передбачено можливості здійснення оплати третьою особою і жодних договорів поруки цією особою з Банком також не укладалося, оскільки відповідно до частини 1 статті 528 Цивільного кодексу України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
43.1. Зважаючи на те, що чинне законодавство та договір купівлі-продажу від 26   травня 2015 року не забороняють виконання обов`язку з оплати придбаного майна за покупця третьою особою, а відповідний договір доручення не визнано недійсним у встановленому порядку, вищевказані доводи скаржника не мають істотного значення для правильного вирішення цієї справи.
44. Відхиляючи посилання Уповноваженої особи на порушення пункту 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" шляхом укладення Банком правочину з пов`язаною особою Банку на умовах, що не є поточними ринковими умовами, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно виходили з того, що ТОВ "-Еліт Буд-" не є пов`язаною з Банком особою в розумінні статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки на дату вчинення спірного правочину Товариство не мало грошових коштів на рахунках, відкритих в ПАТ "УПБ", не надавало жодного забезпечення чи поруки за виконання ПАТ "УПБ" своїх зобов`язань перед третіми особами, не було ані акціонером, ані кредитором Банку.
45. Наведеним спростовується бездоказове твердження скаржника про помилкове неврахування судами тих обставин, що Банк уклав договір купівлі-продажу з пов`язаною особою банку, так як ТОВ "Розвиток-2012", ТОВ "-Еліт Буд-" та ОСОБА_3 є пов`язаними особами і такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
46. Водночас касаційна інстанція відхиляє аргументи скаржника щодо недійсності спірного правочину як вчиненого з порушенням вимог частини 4 статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" і пункту 6 постанови Правління Національного банку України № 293/БТ від 30 квітня 2015 року, якими зобов`язано ПАТ "УПБ" здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ, тобто заборонено проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та встановлено вимогу проблемному банку проводити розрахунки виключно через консолідований кореспондентський рахунок, з огляду на таке.
47. Постанова Правління НБУ № 293/БТ від 30 квітня 2015 року містить гриф "Банківська таємниця", а Законом України "Про банки і банківську діяльність" та постановою НБУ № 267 від 14 липня 2006 року, якою затверджено Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, визначений термін "Банківська таємниця" і порядок доступу до неї.
48. Стаття 56 Закону України "Про Національний банк України", яка передбачала зокрема, що нормативно-правові акти Національного банку України, які містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних і фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому НБУ, та на якій акцентував увагу позивач, у зазначеній редакції почала діяти лише з 10 липня 2015 року, тому в силу вимог частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України зазначена норма банківського законодавства не має зворотної дії до відносин укладення договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року між Банком і Товариством.
49. Натомість статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" (в редакції, чинній станом на 30 квітня 2015 року) було передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку України вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного Інтернет-представництва НБУ.
50. Відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.
51. Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління НБУ від 17 серпня 2012 року № 346 (далі - Положення №   346), встановлено, що рішення правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема, строк, протягом якого проблемний банк зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі - нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства.
52. Частиною 6 статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та пунктом 5.1 глави 5 розділу 1 Положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора.
53. Таким чином постановою правління НБУ №293/БТ від 30 квітня 2015 року встановлено обмеження у діяльності ПАТ "УПБ" як юридичної особи, що входить до банківської системи України.
54. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що постанова НБУ № 293/БТ від 30 квітня 2015 року не є нормативно-правовим актом, оскільки не була зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф "Банківська таємниця", а, отже, є актом індивідуальної дії та має персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямована передусім на ПАТ "УПБ", якому вона адресована.
54.1. При цьому наслідком порушення такого акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до банку-порушника заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Положення № 346, однак не визнання правочину недійсним.
54.2. У вказаному висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 911/1122/18.
55. Судом першої інстанції також враховано, що невідповідність укладеного договору купівлі-продажу вимогам постанови НБУ не визначено серед підстав нікчемності правочину, передбачених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
55.1. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17).
56. Крім того, за своєю правовою природою договір купівлі-продажу від 26 травня 2015 року не належить до правочинів, що забезпечують виконання зобов`язань, відтак його укладення не могло порушити встановленого абзацом 10 пункту 3 постанови НБУ від 30 квітня 2015 року № 293/БТ обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів Банку.
57. Оскільки постанова НБУ від 30 квітня 2015 року № 293/БТ "Про віднесення ПАТ "УПБ" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" є актом індивідуальної дії, що розповсюджується на ПАТ "УПБ", то наслідком недодержання її положень не може вважатися невідповідність договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року вимогам статті 203 Цивільного кодексу України щодо чинності правочину, а відтак, не призводить до визнання його недійсним як оспорюваного правочину.
58. У зв`язку з вищенаведеним, суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з огляду на недоведеність позивачем визначених пунктами 1, 2, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознак нікчемності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", та недоведеність наявності підстав для визнання цього договору недійсним.
59. Статтею 300 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
59.1. Переглядаючи, в межах свої повноважень, судові рішення у даній справі, Верховним Судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін. 
60. В іншому подана скарга зводиться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, однак одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).
61. Касаційна інстанція погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами відповідача, обґрунтованість та відповідність яких чинному законодавству і фактичним обставинам справи підтверджується вищенаведеними висновками.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
62. Відповідно до положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
63. Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.
64. Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15 січня 2019 року та рішення Господарського суду Київської області від 17 вересня 2018 року у справі №   911/1123/18 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Міщенко І.С.

Судді                                                                                                       Берднік І.С.

                                                                                                                   Суховий В.Г.