Постанова
Іменем  України
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 2025/2-56/11
 
провадження № 61-10114  св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивачі: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 ;
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Гуцал Л. В.,              Кіпенка І. С., Котелевець А. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2010 року Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.
 
1.              Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
 
Позовна заява мотивована тим, що з 07 вересня 1992 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада                   2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2                               (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м. Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, тобто був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків. 
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера –
заступника командира військової частини НОМЕР_2 і був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням                       організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов?язків.
У період з 06 по 07 червня 2008 року комісією Генерального штабу Збройних Сил України проводилась перевірка виконання заходів щодо забезпечення вибухопожежобезпеки, живучості, організації служби військ, під час якої встановлено, що технічна територія військової частини НОМЕР_2 перебуває у незадовільному стані. Зазначали, що неналежна організація підполковником ОСОБА_2 та підполковником ОСОБА_1 виконання вимог керівних документів щодо забезпечення пожежної безпеки призвело до того, що                      27 серпня 2008 року у результаті попадання стороннього джерела запалювання відбулося загоряння несанкціонованого сміттєзвалища, яке знаходилось в забороненій зоні на адміністративно-господарській території військової частини НОМЕР_2 вздовж зовнішньої огорожі технічної території. Накопичення значної кількості легкозаймистих відходів на смітнику та його розміри зумовили швидке поширення полум`я по всій території сміттєзвалища. Перенесені сильними поривами вітру залишки горіння із смітника на технічну територію спричинили загоряння нескошеної сухої трави та штатної тари, де зберігалися 120 мм остаточно споряджені міни, які знаходилися на майданчику тимчасового зберігання № 119, унаслідок чого відбулося займання додаткових порохових зарядів та послідуючі вибухи і детонація боєприпасів на всіх об`єктах арсеналу у період з 27 по З0 серпня 2008 року, що призвело до завдання шкоди охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету, престижу та обороноздатності Збройних Сил України, завдання майнової шкоди                                      у розмірі 2 877 127 374 грн 97 коп., а саме: по автомобільній службі –                    100 582 грн 34 коп.; по бронетанковій службі – 23 297 грн 78 коп.; по службі зв`язку – 387 585 грн 99 коп.; по квартирно-експлуатаційній службі –                        436 201 грн; по медичній службі – 281 грн; по продовольчій службі – 1 695 грн 30 коп.; по службі ракетно-артилерійського озброєння (відділи зберігання) –
2 863 813 167 грн 47 коп.; по службі ракетного артилерійського озброєння (поточне зберігання) – 2 529 850 грн 89 коп.; по речовій службі – 16 589 грн 77 коп.; по службі паливо-мастильних матеріалів – 118 812 грн 15 коп.; по інженерній службі – 331 807 грн 93 коп.; по службі радіаційного, хімічного, бактеріологічного забезпечення — 241 528 грн; по метрологічній службі – 4 202 грн 35 коп. Крім того, унаслідок надзвичайної події 27 серпня 2008 року приведені до непридатного стану сховища та майданчики відкритого зберігання, які рахуються по квартирно-експлуатаційній службі на загальну суму 9 130 773 грн.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні, вимоги позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 у рівних частках   2 877 127 374 грн 97 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої з їх вини державі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2014 року у складі судді Дегтярчук М. О. військову частину НОМЕР_1 залучено до участі у справі правонаступником військової частини НОМЕР_2 .
 
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року у складі судді Дегтярчук М. О. позов Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2                                       та ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 завдану майнову шкоду у рівних долях у розмірі                     2 877 127 374 грн 97 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина відповідачів у завданні шкоди державі та її розмір доведено позивачами належними та допустимими доказами, а звільнення відповідачів від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» не є ріабілітуючою обставиною і не звільняє від обов?язку відшкодувати  заподіяну державі  шкоду у повному обсязі.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 .
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що правові підстави для стягнення шкоди на користь Міністерства оборони України відсутні, оскільки позивачами пред?явлені вимоги про відшкодування шкоди, завданої знищенням (пошкодження) військового майна, що було закріплено за військовою частиною НОМЕР_2 та перебувало в її оперативному управлінні. Відтак, унаслідок пожежі у військовій частині НОМЕР_2 , що сталася 27 серпня                             2008 року, саме  військовій частині було завдано майнової шкоди і вона має право на звернення до суду з позовом про відшкодування такої шкоди. Оскільки вироку в кримінальній справі, що була порушена відносно відповідачів, постановлено не було, коло винних осіб судом не встановлено, тому докази, що є у кримінальному провадженні, судом оцінюються у сукупності з іншими доказами. 
Крім того, згідно з наданими військовою частиною доказами, а саме: актом проведення службового розслідування за фактом пожежі у військовій частині НОМЕР_2 від 05 вересня 2008 року, наказом командувача військ ордена червоного прапора південного оперативного командування від 08 вересня 2008 року № 238, наказом від 26 вересня 2008 року № 275 командувачем військ ордена червоного прапора Південного оперативного командування було видано «Про причини та умови, що сприяли виникненню порушень служби військ у військовій частині НОМЕР_2 », актом про пожежу від 28 вересня 2008 року, актом про проведення службового розслідування від 10 жовтня 2008 року,  надзвичайна подія 27 серпня 2008 року у військовій частині НОМЕР_2 мала місце унаслідок неналежного виконання військових обов?язків не лише відповідачів, а й інших посадових осіб – військовослужбовців, а тому покладення всієї відповідальності за завдану майнову шкоду лише на відповідачів є безпідставним. Також позивачем не доведено розмір завданої майнової шкоди, а призначена судом апеляційної інстанції судово- економічна експертиза не була проведена у зв?язку з ненаданням військовою частиною первинних бухгалтерських документів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У грудні 2016 року Міністерство оборони України подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини другої                          статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, у тому числі у разі їх розформування.
Таким чином, у Збройних Силах України військове майно закріплюється на праві оперативного управління за військовими частинами Збройних Сил України, а Міністерство оборони України здійснює управління військовим майном і тому має право на позов.
Також зазначало, що згідно зі своїми службовими обов`язками, затвердженими у встановленому порядку і чинними на момент виникнення пожежі, саме ОСОБА_2 , як командир військової частини НОМЕР_2 , та                  ОСОБА_1 , як заступник командира – головний інженер військової частини НОМЕР_2 , відповідали за організацію та стан пожежної безпеки у військовій частині, а тому наявні підстави для покладення на них відповідальності за завдану унаслідок пожежі майнову шкоду у солідарному порядку.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У лютому 2017 року  ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, оскільки розмір завданої майнової шкоди позивачами не доведено, а первинні бухгалтерські документи, необхідні для проведення призначеної судом апеляційної інстанції експертизи, були знищені військовою частиною до спливу терміну зберігання, встановленого наказ Міністра оборони України від 17 червня 2013 року № 404 « Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних сил України, із зазначенням строків зберігання документів».  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 грудня 2016 року касаційне провадження                             у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 2025/2-56/11                          з Лозівського міськрайонного суду Харківської області. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 з 07 вересня 1992 року проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада 2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м. Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, тобто був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків. 
 
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера –
заступника командира військової частини НОМЕР_2 і був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням                       організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов?язків.
 
27 серпня 2008 року унаслідок попадання стороннього джерела запалювання відбулося загоряння несанкціонованого сміттєзвалища, яке знаходилось в забороненій зоні на адміністративно-господарській території військової частини НОМЕР_2 вздовж зовнішньої огорожі технічної території. Накопичення значної кількості легкозаймистих відходів на смітнику та його розміри зумовили швидке поширення полум`я по всій території сміттєзвалища. Перенесені сильними поривами вітру залишки горіння із смітника на технічну територію спричинили загоряння нескошеної сухої трави та штатної тари, де зберігалися 120 мм остаточно споряджені міни, які знаходилися на майданчику тимчасового зберігання № 119, унаслідок чого відбулося займання додаткових порохових зарядів та послідуючі вибухи і детонація боєприпасів на всіх об`єктах арсеналу у період з 27 по 30 серпня 2008 року.
 
Відповідно до Акту проведення службового розслідування за фактом пожежі у військовій частині НОМЕР_2 від 05 вересня 2008 року передумовами та причинами виникнення пожежі були відсутність 27 серпня 2008 року командира військової частини ОСОБА_2 за дозволом начальника служби ракетного артилерійського озброєння логістики Південного оперативного командування полковником ОСОБА_3 в частині та не визначення особи, яка буде виконувати службові обов`язки командира частини на період його відсутності, що унеможливило особисто, безпосередньо на місці організувати ліквідацію пожежі та її наслідків; недостатньо наполеглива та дійова робота керівного складу частини, незадовільна організація підготовки командним складом частини, недостатній контроль з боку посадових осіб логістики Південного оперативного командування (а. с. 13-20, т. 3).
 
У вказаному акті зазначені пропозиції щодо притягнення до відповідальності за порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про логістику Південного оперативного командування, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, Положення про військову частину НОМЕР_2 : генерал-майора ОСОБА_4 , полковника ОСОБА_5 , полковника ОСОБА_6 , полковника ОСОБА_3 , полковника ОСОБА_7 , підполковника ОСОБА_2 , підполковника ОСОБА_1 , майора ОСОБА_8 , підполковника ОСОБА_9 , майора ОСОБА_10 та завідувача сховищем ОСОБА_11 .
 
Згідно з наказом командувача військ ордена червоного прапора південного оперативного командування від 08 вересня 2008 року № 238 основними причинами та умовами, які сприяли виникненню надзвичайної ситуації, були як бездіяльність та неспроможність командира військової частини                 ОСОБА_2 організувати належним чином службу у військовій частині, вкрай незадовільний рівень організації пожежної безпеки, неспроможність головного інженера ОСОБА_1 ефективно керувати особовим складом під час надзвичайної ситуації, так і формальний підхід офіцерів управління оперативного командування до здійснення контролю, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків заступником начальника логістики Південного оперативного командування полковником                       ОСОБА_5 , відсутність систематичного контролю з боку начальника озброєння полковника ОСОБА_6 , недбале відношення до виконання своїх службових обов`язків начальника відділу забезпечення живучості та вибухопожежобезпеки арсеналів, баз та складів озброєння, ракет і боєприпасів логістики управляння Південного оперативного командування полковником ОСОБА_7 , недбале виконання службових обов`язків начальником відділу служби військ штабу Південного оперативного командування підполковником ОСОБА_12 , незнання особливостей пожежної небезпеки об`єктів частини, неспроможність керувати ліквідацією пожежі начальником служби пожежної безпеки майором ОСОБА_8 , упущення в організації зберігання та забезпеченні збереження майна начальником зберігання військової частини НОМЕР_2 підполковником                  ОСОБА_9 
 
28 вересня 2008 року було складено Акт про пожежу, що сталася у військовій частині НОМЕР_2 , в якому зазначено, що виникненню надзвичайної події сприяло те, що командуванням військової частини не було вжито заходів, які передбачено Планом пожежної безпеки військової частини (а.с.108-112, т. 1).
 
26 вересня 2008 року командувачем військ ордена червоного прапора Південного оперативного командування було видано наказ № 275 «Про причини та умови, що сприяли виникнення порушень служби військ у Військовій частині НОМЕР_2 », яким за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військову частину НОМЕР_2 було оголошено сувору догану ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,                                ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.с.137-140, т. 1).
 
Відповідно до акту проведення службового розслідування від 10 жовтня           2008 року основними причинами надзвичайної події комісія вважала неналежне виконання начальником 61 арсеналу та іншими посадовими особами арсеналу вимог наказу Міністра оборони України від 25 червня                2007 року № 372 «Про затвердження правил пожежної безпеки для військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил України».
Також у вказаному акті зазначено, що до керівного складу 61 арсеналу відносяться як начальник арсеналу ОСОБА_2 та головний інженер – заступник начальника арсеналу Заїка О. В., так і ще сім посадових осіб                          (а.с. 114-118, т. 1)
 
Постановою Військового Апеляційного суду Військово-Морських Сил                          від 10 березня 2009 року підполковника запасу ОСОБА_1 , обвинуваченого у недбалому ставленні до військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 425 КК України, та у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року № 660-VІ було звільнено                              від кримінальної відповідальності і кримінальну справу закрито (а.с. 144-147, т. 2).
 
Постановою Військового Апеляційного суду Військово-Морських Сил                            від 26 листопада 2009 року ОСОБА_2 , обвинуваченого у недбалому ставленні до військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 425 КК України, на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року № 660- VІ було звільнено від кримінальної відповідальності і кримінальну справу закрито. Цивільний позов Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 893 392 315 грн залишено без розгляду (а.с.11-13, т. 1).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Відмовляючи у задоволенні позову Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , апеляційний суд не врахував таке.
 
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі – у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, якщо не зазначено інше) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
 
Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
 
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
 
Аналогічні визначення закріплені і в чинній редакції КАС України, зокрема, за пунктом 17 частини першої статті 4 якого публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
 
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
 
Судами встановлено, що з 07 вересня 1992 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада 2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м. Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, тобто був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків. 
 
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера –заступника командира військової частини НОМЕР_2 і був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням                       організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов?язків.
 
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР,                це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі – військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
 
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
 
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
 
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі                            № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Апеляційний суд не дав належної оцінки предмету і підставам позову, статусу відповідачів та дійшов передчасного висновку про можливість вирішення спору щодо відповідальності військовослужбовців за завдану шкоду у порядку цивільного судочинства.
 
За таких обставин рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктами 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
При новому розгляді справи апеляційному суду слід визначити, чи підлягає спір розгляду в порядку цивільного судочинства, чи є публічно-правовим, оскільки пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.
                                                 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            В. В. Шипович