ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року 
м. Київ

Справа № 902/320/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. – головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г. 

учасники справи:
позивач – Мале приватне підприємство "Фірма "Альфа-М",
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 06.02.2019
у складі колегії суддів: Миханюк М.В. (головуючий), Коломис В.В., Саврій В.А. 
та рішення Господарського суду Вінницької області  
від 11.10.2018
у складі судді Колбасова Ф.Ф.
у справі №902/320/18 
за позовом Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М"
до Військової частини НОМЕР_1 
про стягнення 74 622, 61 грн. 
ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 28.02.2019 поштовим відправленням через Північно-західний апеляційний господарський суд Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2018 у справі №902/320/18 в порядку статей 286, 287, 289 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №902/320/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя – Катеринчук Л.Й., суддя – Пєсков В.Г., суддя – Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2019.
3. Ухвалою від 28.03.2019 Верховний Суд відстрочив Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору на суму 3 524 грн. із зобов`язанням надати Верховному Суду до 22.04.2019 докази сплати зазначеної суми судового збору, відкрив касаційне провадження у справі №902/320/18 за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та ухвалив здійснити перегляд постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2018 у справі №902/320/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
4. 18.04.2019 поштовим відправленням Військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду платіжне доручення №384 від 12.04.2019 про сплату судового збору за подання касаційної скарги на суму 3 524 грн. на виконання вимог ухвали Суду від 28.03.2019.
5. Від Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (далі – МПП "Альфа-М", позивач) надійшов відзив на касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (далі – скаржник, відповідач). 
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог 
6. Мале приватне підприємство "Фірма "Альфа-М" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 74 622, 61 грн. боргу та фінансових санкцій через збільшення періоду прострочення виконання грошових зобов`язань за договором №261-1 від 24.09.2010.
6.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2007-2008 роках Малим приватним підприємством "Фірма "Альфа-М" виконано технічне обслуговування внутрішніх станцій зв`язку (систем зв`язку) для Військової частини НОМЕР_1 , згідно з додатковими угодами до договору №261 від 06.08.2004. При цьому, позивач зазначив, що 24.09.2010 сторони уклали договір №261-1 про реструктуризацію боргу за зазначеними вище зобов`язаннями з урахуванням збільшення боргу за рахунок індексу інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань станом на 30.06.2010 Військова частина НОМЕР_1 повинна була повернути борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.07.2010 та до дня перерахування коштів. Зобов`язання за договором №261-1 від 10.09.2010 по погашенню боргу мали бути виконані не пізніше 31.03.2011. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав зобов`язання в строки, визначені договором №261-1 від 24.09.2010, позивач декілька разів звертався до суду з позовними вимогами про стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних збитків та пені. 
6.2. Зокрема, рішенням Господарського суду Вінницької області від 28.05.2014 у справі №902/411/14 стягнено з відповідача на користь позивача 72 504, 50 грн. основного боргу, 10 157, 52 грн. інфляційних втрат, 8 141, 90 грн. – 3% річних, 4 944, 26 грн. пені. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.04.2016 у справі №902/226/16 стягнено з відповідача на користь позивача 51 153, 23 грн. інфляційних втрат, 2 763, 49 грн. – 3% річних та 1 069, 69 грн. судового збору, у стягненні пені відмовлено за пропуском строку позовної давності на її стягнення.
Короткий зміст рішення першої інстанції
7. Рішенням від 11.10.2018 Господарський суд Вінницької області позов задовольнив частково, стягнув з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_2 ) на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (ідентифікаційний код – 30726900) 8 049, 91 грн. пені, 5 635, 37 грн. 3% річних, 23 201, 22 грн. інфляційних втрат та 870, 97 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 453, 79 грн. пені, 693, 46 грн. 3% річних та 34 588, 86 грн. інфляційних втрат відмовив.
7.1. В обґрунтування рішення, місцевий суд з посиланням на статті 11, 509, 525, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК України, статті 174, 193 ГК України, зазначив, що враховуючи проведені відповідачем часткові розрахунки, сума в період з 01.07.2015 по 09.07.2015 становила 65 886, 53 грн., а в період з 10.07.2015 по 19.06.2018 – 64 866, 32 грн., тому позивачем не обґрунтовано в позовній заяві визначений розмір основного зобов`язання у 72 504, 50 грн., який за висновками суду склав 64 866, 32 грн. Також, неправильно визначені періоди нарахування пені, втрат від інфляції та 3% річних, без врахування періодів, вже охоплених рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.04.2016 у справі №902/226/16, яке досліджувалося судом та долучено до матеріалів справи (том 1, а.с. 119-129). 
7.2. З посиланням на статті 598, 599, 625 ЦК України, місцевий суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу 64 866, 32 грн. за період з 09.07.2015 по 31.05.2018, на відшкодування якого має право позивач, визначив, що розмір інфляційних втрат становить 23 201, 22 грн., а розмір 3% річних за період з 09.07.2015 по 31.05.2018 (кінцева дата нарахування, визначена позивачем) становить 5 635, 37 грн., тому місцевий суд дійшов висновку, що у стягненні 34 588, 86 грн. інфляційних втрат та 693, 46 грн. 3% річних слід відмовити.
7.3. Місцевий суд, з посиланням на статті 6, 546, 548, 549, 550, 610, 611, 612, 627, 628, 629 ЦК України, статтю 230 ГК України, пункт 4.1. договору №261-1 від 24.09.2010, здійснивши перерахунок пені, дійшов висновку про обґрунтованість стягнення пені на суму 8 049, 91 грн. за період з 17.06.2017 по 16.06.2018, а у стягнені пені на суму 2 453, 79 грн. відмовив. Крім того, з посиланням на статті 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, місцевий суд зазначив, що судом не встановлено факту пропуску позивачем строку позовної давності, а твердження відповідача про те, що перебіг позовної давності розпочався 01.04.2011 спростовується фактичними обставинами справи.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
8. Постановою від 06.02.2019 Північно-західний апеляційний господарський суд апеляційні скарги Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа М" та Військової частини НОМЕР_1 залишив без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2018 у справі №902/320/18 залишив без змін.
9. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судові рішення, прийняті у справах №902/411/14 та №902/226/16, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення. Зокрема, не потребує доведення той факт, що розмір суми основного первісного зобов`язання без врахування індексу інфляції Військової частини НОМЕР_1 перед Малим приватним підприємством "Фірма "Альфа-М" становив 72 504, 50 грн. згідно з рішенням суду від 28.05.2014 у справі №902/411/14. При цьому, є встановленим, що відповідач після винесення рішення від 28.05.2014 у справі №902/411/14 на час прийняття 25.04.2016 рішення у справі №902/226/16 лише 09.07.2015 здійснив частковий розрахунок з позивачем за договором, сплативши останньому 7 638, 18 грн.
9.1. Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що позивачем в позовній заяві необґрунтовано визначено розмір основного зобов`язання у 72 504, 50 грн., замість 64 866, 32 грн., а також, неправильно визначені періоди нарахування втрат від інфляції та 3% річних, без врахування періодів, вже охоплених рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.04.2016 у справі №902/226/16.
9.2. Апеляційний суд зазначив, що сума основного боргу в період з 09.07.2015 по 31.05.2018 (кінцева дата нарахування, визначена позивачем у його розрахунках до позовної заяви) складала 64 866, 32 грн., а тому вважав правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування йому інфляційних втрат та отримання 3% річних за період з 09.07.2015 по 31.05.2018. При цьому, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений місцевим господарським судом за період з 09.07.2015 по 31.05.2018 на суму 64 866, 32 грн., апеляційний господарський суд вважав його правильним, а тому погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 23 201, 22 грн., та зазначив, що у стягненні 34 588, 86 грн. інфляційних втрат слід відмовити.
9.3. Апеляційний суд, перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений судом першої інстанції за період з 09.07.2015 по 31.05.2018 на суму 5 635, 37 грн. вважав його правильним та арифметично вірним, а у стягненні 693, 46 грн. 3% річних необхідно відмовити.
9.4. Щодо стягнення пені апеляційний суд зазначив, що відповідно до пункту 4.1. договору сторони визначили, що при порушенні строків платежів Військова частина НОМЕР_1 самостійно нараховує та сплачує одночасно із сумою платежу пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу до дня погашення заборгованості від суми простроченого платежу відповідно до статей 534, 549 та пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України. При цьому, враховуючи доведеність факту неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивачем правильно нараховано пеню за період з 17.06.2017 по 16.06.2018. Разом з тим, в силу положень статті 232 ГК України та пункту 2.5. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14, суд вважав безпідставними твердження відповідача про помилковість збільшення строку нарахування пені умовами договору та погодився із місцевим господарським судом, що нарахування пені повинно здійснюватися виходячи із залишку основного боргу на суму 64 866, 32 грн. Крім того, перевіривши розрахунок пені, який здійснений судом першої інстанції за період з 17.06.2017 по 16.06.2018 на суму 8 049, 91 грн., вважав його правильним, погодившись з відмовою у стягненні 2 453, 79 грн. пені. 
9.5. Апеляційний суд погодився із місцевим судом про те, що наведені відповідачем доводи не можуть бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язань за договором та судовими рішеннями. При цьому, посилання скаржника – МПП "Фірма "Альфа-М" в апеляційній скарзі на статтю 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог кредиторів не взяті судом до уваги, оскільки при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов`язанням, зокрема, проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Також, апеляційний суд зазначив, що місцевим господарським судом здійснено правильний розрахунок інфляційних збитків, виходячи із суми основного боргу, щодо якої застосовуються передбачені індекси інфляції та який відповідає приписам законодавства щодо методики розрахунку.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (відповідач у справі)
10. Скаржник доводив, що договір №261-1 укладено між скаржником та позивачем ще 24.09.2010, а позов щодо стягнення інфляційних втрат, пені, 3% річних подано у червні 2018 року, тому місцевий суд мав застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, твердження позивача про те, що строк нарахування пені збільшено умовами договору, оскільки в ньому зазначено право нарахування пені до повного виконання зобов`язання, спростовується тим, що статтею 251 ЦК України визначено поняття строку як певного періоду у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Крім того, скаржник зазначив, що рішенням господарського суду від 28.05.2014 у справі №902/411/14 вже стягнено з відповідача пеню за період до 20.03.2014. Скаржник доводив порушення статей 251,257, 258, 264, 267, 549 ЦК України та частини 4 статті 75 ГПК України, статті 232 ГК України.
Доводи інших учасників справи
11. У відзиві позивача зазначено, що договір №261-1 дійсно укладено 24.09.2010, однак, за умовами зазначеного договору, зобов`язання відповідач повинен був виконати 31.03.2011. Крім того, перебіг строку позовної давності неодноразово переривався. Зокрема, строк позовної давності, з урахуванням подання позовної заяви №25/3 від 21.03.2014 та заяви №26/4 від 26.04.2014 для основних вимог, до яких відносяться і компенсаційні нарахування переривався та спливав 25.04.2017. Також, поданням позовної заяви №70/3 від 19.03.2016 та заяви №31/4 від 18.04.2019 перебіг позовної давності переривався та спливав 17.04.2019, а з врахуванням подання позовної заяви №62/6 від 16.06.2018 сплив строку позовної давності спливає 15.06.2021. Тому, позивач вважав доводи скаржника щодо спливу строків позовної давності безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
12. Цивільний кодекс України
Стаття 257 – загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пункт 1 частини 2 статті 258 – позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частина 1 статті 260 – позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частина 2 статті 260 – порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Частина 1 статті 261 – перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частина 2 статті 264 – позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Частина 3 статті 264 – після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Частина 1 статті 267 – особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
Частина 3 статті 267 – позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Частина 4 статті 267 – сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
13. Господарський кодекс України
Частина 6 статті 232 – нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
14. Господарський процесуальний кодекс України
Частина 1 статті 74 – кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частина 4 статті 75 – обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частина 1 статті 236 – судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частина 5 статті 236 – обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
15. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень статей 257, 258, 264, 267 ЦК України, частини 4 статті 75, частини 6 статті 232 ГПК України 
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права 
16. Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Звертаючись із касаційною скаргою, відповідач зазначив, що договір №261-1 укладено між скаржником та позивачем ще 24.09.2010, а позов щодо стягнення інфляційних втрат, пені, 3% річних подано у червні 2018 року, тому суди попередніх інстанцій повинні були застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
17. Відповідно до положень статей 263, 264 ЦК України, позовна давність може зупинятись або перериватись; суд може за власним розсудом захистити порушене право, встановивши наявність поважних причин для такого захисту згідно із статтею 267 ЦК України. 
Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що судові рішення, прийняті у справах №902/411/14 та №902/226/16, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору у справі №902/320/18, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення, зокрема, не потребує доведення факт, що розмір суми основного первісного зобов`язання без врахування індексу інфляції Військової частини НОМЕР_1 перед Малим приватним підприємством "Фірма "Альфа-М" становив 72 504, 50 грн. згідно з рішенням суду від 28.05.2014 у справі №902/411/14, а з врахування сплаченої частини боргу – становить 64 866, 32 грн. 
Як вбачається з наявного в матеріалах справи рішення у справі №902/226/16, місцевим судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 8 287, 36 грн. пені за період з 21.03.2014 по 28.02.2015. Зокрема, за результатами розгляду таких вимог, місцевий суд, з посиланням на статті 546, 548, 610-612 ЦК України, дійшов висновку про те, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 28.05.2014 у справі №902/411/14 вже стягнено з відповідача пеню за період до 20.03.2014. Крім того, місцевим судом встановлено що, позовна заява надійшла до канцелярії суду 21.03.2016, а здана для відправки на відділення поштового зв`язку 16.03.2016, тобто після спливу річного строку з дня кінцевої дати нарахування позивачем пені (28.02.2015). За таких обставин, з огляду на сплив позовної давності, про застосування якої відповідачем 25.04.2016 подано відповідну заяву, вимоги позивача про стягнення пені не підлягають задоволенню в частині стягненні 8 287, 36 грн. пені (том 1, а.с. 127-129).
Отже, порушивши приписи частини 4 статті 75 ГПК України, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для стягнення пені на суму 8 049, 91 грн. у даній справі, оскільки встановлення преюдиційного факту спливу позовної давності про стягнення пені за тим самим зобов`язанням в іншій справі (№902/226/16) не може мати наслідком відновлення строку позовної давності щодо стягнення пені в інший період, заявлений позивачем з огляду на приписи частини 4 статті 267 ЦК України. 
18. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Разом з тим, виходячи з практики ЄСПЛ позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав – учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" 20.09.2011).
Відтак, встановлення обставин спливу позовної давності про стягнення пені за попереднім судовим рішенням про стягнення грошових сум за одним і тим же договором, є преюдиційною обставиною, яка унеможливлює стягнення пені за інший, подальший період відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України. 
З огляду на наявність обставин спливу позовної давності на стягнення пені, які не потребують доказування (є преюдиційними згідно із судовим рішенням у справі №902/226/16), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає правильним скасувати постанову апеляційного суду від 06.02.2019 та рішення місцевого суду від 11.10.2018 у справі №902/320/18 в частині стягнення 8 049, 91 грн. пені та прийняти нове рішення у зазначеній частині про відмову в задоволення позовних вимог про стягнення пені, а в решті судові рішення у справі №902/320/18 залишити без змін.
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
19. Доводи скаржника, зазначені в пункті 10 описової частини даної постанови, Суд вважає частково обґрунтованими з підстав, зазначених в пунктах 16-18 мотивувальної частини даної постанови.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
20. З огляду на наявність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги відповідача, скасування постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 8 049, 91 грн. пені, прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені на суму 8 049, 91 грн., а в решті рішення місцевого та апеляційного судів залишити без змін. 
В. Судові витрати 
21. У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги відповідача, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги слід задовольнити пропорційно до задоволених вимог відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача 380, 15 грн. судових витрат за касаційний перегляд судових рішень у справі №902/320/18.
На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 311, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2018 у справі №902/320/18 в частині задоволення позову Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 8 049, 91 грн. пені скасувати.
У зазначеній частині прийняти нове рішення. У задоволенні позовних вимог Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 8 049, 91 грн. пені відмовити.
В решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2018 у справі №902/320/18 залишити без змін.
3. Стягнути з Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 59-А, квартира 37, ідентифікаційний код 30726900) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 380 (триста вісімдесят) грн. 15 (п`ятнадцять) коп. судових витрат за подання касаційної скарги.
Доручити Господарському суду Вінницької області видати наказ.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                             В.В. Білоус
                                                                                                         В.Г. Пєсков