ПОСТАНОВА
Іменем України

15 серпня 2019 року 
Київ
справа №2а-4641/11/2670
адміністративне провадження №К/9901/13613/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В. та Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку заяву про поворот виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. від 12 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С., Шостака О.О. від 21 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст заяви
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (далі - Інспекція ДАБК у м. Києві), у якому просив визнати протиправною відмову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві щодо видачі сертифіката відповідності збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил на житловий будинок під літерою «К» за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати видати відповідний сертифікат.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2011 року у задоволені позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2011року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року та залишено у силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2011 року.
23 жовтня 2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України подано заяву про поворот виконання судового рішення.
В обґрунтування даної заяви заявник зазначив, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року відповідачем було видано ОСОБА_1 сертифікат № 165133050018 серія КВ, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житловий будинок під літерою «К», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ». Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року. Таким чином, вважає, що є підстави для повороту виконання судового рішення шляхом скасування сертифікату № 165133050018 серія КВ, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житловий будинок під літерою «К», що розташований по АДРЕСА_1 », який виданий відповідачем на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року, заяву задоволено.
Задовольняючи заяву про поворот виконання рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року є скасованою, сертифікат № 165133050018 серія КВ, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житловий будинок під літерою «К», що розташований по АДРЕСА_1 », є таким, що безпідставно виданий ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано 12 лютого 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 2а-4641/11/2670, витребувано матеріали справи та запропоновано учасникам справи подати заперечення на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року в адміністративній справі № 2а-4641/11/2670 суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій, задовольняю заяву про поворот виконання рішення, не здійснили заміну відповідача у справі, оскільки Інспекція ДАБК у м. Києві як юридична особа припинила свою діяльність. Натомість утворено Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України, що бере участь у реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві. 
Також скаржник, зазначає, що із заявою про поворот виконання рішення звернувся неналежна особа, оскільки інститут повороту виконання рішень, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 , це цивільно-правова гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим рішенням.
Крім того скаржник звертає увагу, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду заяви про поворот виконання рішення, чим порушено його процесуальні права.
Від ДАБІ України відзиву чи заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходила, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Відповідно до статті 265 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.
У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання.
Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Заяву про поворот виконання може бути подано протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту виконання.
За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується.
Суд розглядає заяву про поворот виконання у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі, і постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено у загальному порядку. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що в адміністративному судочинстві передбачений інститут повороту виконання судового рішення. При цьому, із заявою про поворот виконання рішення може звернутися сторона справи; спосіб і порядок повороту виконання судового рішення визначається в ухвалі суду, який розглядає відповідну заяву. 
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 2 листопада 2011 року №13-рп/2011, поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.
Отже, за змістом вказаної вище статті КАС України, якщо обов`язок щодо вирішення питання про поворот виконання судового рішення не був виконаний судом апеляційної чи касаційної інстанції, відповідач вправі в межах річного строку звернутися до суду, у якому перебуває справа, із заявою про поворот виконання рішення; при цьому, облік строку починає обраховуватись з моменту набрання законної сили рішенням чи ухвалою суду про відмову в задоволенні позову, задоволення позовних вимог у меншому розмірі, закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на виконання вимог постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року було видано ОСОБА_1 сертифікат № 165133050018 серія КВ, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житловий будинок під літерою «К», що розташований по АДРЕСА_1 ».
Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року.
На цій підставі колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для повороту виконання судового рішення від 07 лютого 2012 року шляхом скасування сертифікату № 165133050018 серія КВ, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житловий будинок під літерою «К», що розташований по АДРЕСА_1 ».
Стосовно посилання скаржника на те, що із заявою про поворот виконання судового рішення звернулась неналежна особа, яка фактично не є стороною у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Так, із заявою про поворот виконання рішення звернулася Державна архітектурно-будівельна інспекція України, яка долучила до заяви повідомлення Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у якому зазначено, що 03 квітня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис № 10701110009043824 про припинення юридичної особи - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві. 
Також до заяви долучено наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 272 від 10 жовтня 2014 року, яким покладено на Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві забезпечення виконання функцій та повноважень територіального органу, утвореного як структурного підрозділу Державної архітектурно-будівельної інспекції України, на території міста Києва з 10 жовтня 2014 року.
На цій підставі колегія суддів доходить до висновку, що функції та повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (які виконувались Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві) з 10 жовтня 2014 року покладено на Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, який є структурним підрозділом Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Відтак, звернення останньої із заявою про поворот виконання судового рішення відповідає статті 65 у системному зв`язку зі статтею 55 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень).
Стосовно посилань скаржника на те, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, реєстру поштових відправлень, витягу з пошукової системи «Відстеження пересилань поштових відправлень», вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про час та місце розгляду заяви про поворот виконання рішення.
Крім того, як слідує зі змісту протоколу судового засідання Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був присутній під час перегляду ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в апеляційному порядку, надавав пояснення та заперечення. Відтак, доводи скаржника про порушення його процесуальних прав спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки рішення прийняті у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                  І.В. Желєзний
                                                                                                             Н.В. Коваленко