ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/2794/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, Н.М. Губенко, О.А. Кролевець,
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Порто - Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто - Франко"
на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від  01.04.2019р.
у складі колегії суддів: С. І. Колоколов - головуючий, Г. П. Разюк, Н. М. Принцевська
на рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2018р.
суддя: О. А. Демешин
за позовом заступника прокурора Одеської області  в інтересах держави в особі  Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та в особі Одеської обласної ради 
до публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Порто-Франко" 
про розірвання охоронно-орендованого договору від 28.06.1993р. та зобов`язання звільнити та повернути приміщення
за участю представників: 
від позивача -1: не з`явилися,
від позивача-2: не з`явилися,
від відповідача: Л. М. Задорожна, 
від прокуратури: А.В. Біньковська,

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог

Заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (позивач-1) та в особі Одеської обласної ради (позивач-2) з позовом до ПАТ акціонерного банку "Порто-Франко" про розірвання охоронно-орендного договору на користування пам`яткою містобудування та архітектури, розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, від 28.06.1993р. (зі змінами та доповненнями); зобов`язання ПАТ АБ "Порто-Франко" звільнити і повернути Управлінню культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, за актом приймання-передачі. 

В обґрунтування своїх вимог прокурор послався на те, що ПАТ АБ "Порто-Франко" не виконує зобов`язання по охоронно-орендному договору, не сплачує орендну плату, а тому вказаний договір підлягає розірванню, а майно вартістю 359 121 360 грн. - поверненню.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.11.2018р., залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019р., позов задоволено частково, зобов`язано ПАТ АБ "Порто-Франко" звільнити і повернути за актом приймання-передачі на користь Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації будівлю, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10.     В решті позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для розірвання охоронно-орендного договору, оскільки додатковою угодою № 7 вказаний договір розірвано з 02.06.2015р., тому права та законні інтереси позивачів у цій частині на момент подання позову не були порушені. 

Задовольняючи позов в частині, господарські суди виходили з недоведеності факту повернення майна орендарю, та дійшли висновку, що акт прийому-передачі нежитлових приміщень від 02.06.2015р. не складався безпосередньо в приміщенні будівлі, а тому не є доказом фактичної передачі об`єкта оренди відповідачем позивачу.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ПАТ акціонерного банку "Порто - Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто - Франко", не погоджуючись з судовими рішеннями у даній справі, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати, а позов залишити без розгляду.

Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" скаржник вважає, що прокуратура Одеської області незаконно представляла інтереси держави в суді, а тому на підставі приписів п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд повинен був залишити позов прокурора без розгляду, так як позов поданий особою, яка не має процесуальної дієздатності. 

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалося питання наявності чи відсутності підстав для представництва прокуратурою позивачів у справі.

У скарзі вказано, що судами обох інстанцій не досліджено ті обставини, що відповідно до постанови від 30.01.2015р. № 67 Правлінням Національного банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АБ «Порто-Франко», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 30.01.2015р. № 19 про початок процедури ліквідації АБ «Порто-Франко». Станом на 30.01.2015р. підприємницька діяльність відповідача припинена, його робітники підлягають звільненню, а тому відповідач повинен згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відмовитися від виконання договорів та розірвати їх.

Скаржник також звертає увагу, що під час розгляду справи судом першої інстанції здійснено огляд доказів за їх місцем знаходження за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10 , під час якого було встановлено, що приміщення відповідачем не займається.

На думку скаржника є доведеним факт, що майже два з половиною роки Одеська обласна рада не лише не заперечувала, що отримала орендоване майно, але й активно його продавала. Зокрема, Одеською обласною радою розміщена об`ява від 29.05.2015р. про продаж нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10 , де раніше знаходився збанкрутілий ПАТ АБ «Порто-франко». Також Одеською обласною радою наданий прогноз на 2017 щодо продажу нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10 , в якому вказана встановлена експертом ціна майна. Ці обставини свідчать про вільний доступ позивачів до майна, що надавало можливість його оцінити експертом. Відповідно до листа Одеської обласної ради 29.01.2018р. аукціон з продажу нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10 , 20.01.2017р. не відбувся лише з технічних причин.

За доводами скаржника, наявні докази безумовно свідчать про те, що відповідач ще з травня 2015 не займав орендоване приміщення, що було відомо позивачу.

Скаржник стверджує, що приміщення було передане орендарю за актом прийому-передачі від 02.06.2015р. Акт прийому-передачі від 02.06.2015р., як безумовний, передбачений законом доказ повернення орендованого майна, не може бути спростований лише на підставі дати підписання його відповідачем, з огляду на наведені докази та на те, що цей документ об`єктивно підтверджується іншими передбаченими законом об`єктивними доказами у справі.

Щодо перерахування коштів за оренду, що не заперечується відповідачем та підтверджується витягом з банківського рахунку позивача-1, скаржник вказує, що факт сплати 04.01.2017р. фізичною особою 20   000 грн. не може свідчити про користування відповідачем орендованим майном після 02.06.2015р., оскільки станом на кінець травня 2015 року у відповідача вже існувала значна заборгованість перед позивачем, тому у відповідача були підстави для здійснення цих платежів. Крім того звертає увагу, що орендна плата складала більш ніж 200   000 грн. на місяць. Зазначений платіж не відобразився в бухгалтерському обліку відповідача. З пояснень працівників відповідача, зазначена сплата стосувалась заборгованості відповідача за електроенергію, що виникла до повернення орендованого майна, та була здійснена на прохання позивачів.

Також у скарзі вказується про порушення судами норм Закону України «Про судовий збір», оскільки позовна вимога є немайновою вимогою, натомість суд першої інстанції стягнув з відповідача судовий збір у розмірі, який встановлений за подачу майнової позовної вимоги.

4. Позиції інших учасників справи

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

28 червня 1993р. між Управлінням архітектури та містобудування Одеської обласної державної адміністрації як держорган та Одеським комерційним банком "Порто-Франко" як користувачем укладено охоронно-орендний договір, відповідно до умов якого держорган здає, а користувач приймає в орендне користування пам`ятку містобудування та архітектури: будівлю колишнього кредитного товариства (товариства взаємного кредиту), загальною площею приміщень - 2700 кв.м. Місце розташування пам`ятки: м. Одеса, вул. Пушкінська,10 . Цільове призначення сучасного використання: розміщення кредитно-фінансової установи.

Відповідно до п. 2.2 договору пам`ятник містобудування та архітектури передається за актом технічного огляду, який складається сторонами не пізніше ніж через два тижні після оформлення цього договору.

Строк користування пам`ятником встановлюється на час діяльності комерційного банку "Порто-Франко". Вказаний договір оренди нерухомої пам`ятки підлягає перереєстрації кожні 5 років із внесенням змін і доповнень, визначених діючим законодавством на момент перереєстрації договору (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 7.3 договору він підлягає в обов`язковому порядку узгодженню у Міністерстві України по справам будівництва та архітектури. Розірвання договору в достроковому порядку здійснюється також по узгодженню з республіканськими спеціально уповноваженими державними органами охорони пам`ятників.

В договорі та додаткових угодах до нього передбачено обов`язок орендаря та умови сплати орендної плати. 

В подальшому функції з управління спірним нерухомим майном були передані Управлінню охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.

Відповідно до акта прийому-передачі пам`ятника містобудування та архітектури від 11.03.2003р. Управління охорони об`єктів культурної спадщини передає, а АКБ "Порто-Франко" приймає будівлю-пам`ятник, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10 . Підписання вказаного акта прийому-передачі пам`ятника означає вступ АКБ "Порто-Франко" в користування пам`ятником у відповідності з додатковою угодою від 03.05.2001р. до охоронно-орендного договору від 28.06.1993р.

28 травня 2015р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» направила голові Одеської обласної ради лист за №04/990, в якому повідомила про початок процедури ліквідації ПАТ АБ "Порто-Франко" та призначення уповноваженої особою Фонду на ліквідацію АБ «Порто-Франко». Також, в листі було повідомлено про неможливість в подальшому займати орендоване приміщення та прохання про погодження на укладення договору суборенди між АБ «Порто-Франко» та ПП «Спартак».

Листом від 02.06.2015р. Управління охорони об`єктів культурної спадщини направило АКБ "Порто-Франко" для ознайомлення та підписання акт прийому-передачі та додаткову угоду на розірвання охоронно-орендного договору від 28.06.1993р. та просило терміново здійснити передачу орендованого майна орендодавцю у встановленому порядку та оформити вищезазначені документи. Також, Управління повідомило АКБ "Порто-Франко", що станом на 02.06.2015р. в результаті несплати орендної плати за використання приміщень будівлі-пам`ятки у повному обсязі, виникла поточна заборгованість, яку необхідно терміново погасити.

Додаткова угода № 7 до охоронно-орендного договору від 28.06.1993р. підписана сторонами.

Відповідно до Розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 19.08.2015р. № 502/А-2015 Управління культури і туризму, національностей та релігій Одеської обласної державної адміністрації та Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації припинені шляхом злиття в Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, яке є правонаступником.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки їх зроблено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

Як вбачається з позовної заяви, її подано заступником прокурора Одеської області, який звернувся в інтересах держави в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі - Управління) та в особі Одеської обласної ради. Прокурор послався на те, що Одеська обласна рада та Управління не зверталися до суду для захисту своїх інтересів, що свідчить про неналежне виконання обов`язків працівниками вказаних установ.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює  представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України в редакції, яка діяла на момент подання даного позову, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Верховний Суд звертає увагу, що в даному випадку господарському суду, перш ніж вирішувати справу по суті, необхідно було перевірити обґрунтованість доводів заступника прокурора щодо порушення інтересів держави, необхідності їх захисту та підстав для звернення до суду прокурора.

Верховний Суд констатує, що ухвалою господарського суду Одеської області від 17.11.2017р. було порушено провадження у справі, проте у вказаній ухвалі суд не надав оцінки підставам звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та в особі Одеської обласної ради, а лише зазначив про те, що позовна заява підлягає прийняттю до розгляду. Також таку оцінку не було надано ні в подальших ухвалах суду, ні в рішенні суду першої інстанції, ні в постанові суду апеляційної інстанції.

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена в  постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17).

Одночасно Верховний Суд наголошує, що обставини наявності визначених законодавством підстав для представництва інтересів держави та їх доведення прокурором підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення чинного законодавства у конкретних правовідносинах, оскільки недотримання порядку представництва згідно з нормами процесуального законодавства унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

Щодо суті вирішеного спору, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 759, 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. 

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Суди обох інстанцій, встановивши, що в додатковій угоді № 7 до охоронно-орендного договору від 28.06.1993р., сторонами було досягнуто згоди щодо припинення (розірвання) охоронно-орендного договору від 28.06.1993р., дійшли висновку про відсутність підстав для розірвання охоронно-орендного договору від 28.06.1993р. 

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання ПАТ АК «Порто-Франко» звільнити і повернути за актом приймання-передачі на користь Управління будівлю, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, суди виходили з того, що відповідач орендоване майно не повернув.

Верховний Суд звертає увагу, що при розгляді даного спору судам слід було на підставі комплексного дослідження всіх доказів у справі, перевірити доводи сторін щодо повернення/неповернення орендованого майна, оскільки саме ця обставина має суттєве значення для правильного  вирішення цього спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України в редакції, яка діяла на момент подачі позову та ст. 74 ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017р., кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже прокурор та позивачі, звертаючись з позовом про повернення орендованого майна, на підставі наведених норм ГПК України повинні були довести обставину неповернення майна належними доказами. 

Відхиляючи акт прийому-передачі нежитлових приміщень від 02.06.2015р. як неналежний доказ повернення орендованих приміщень, суди обох інстанцій виходили з того, що він був отриманий АБ «Порто-Франко» лише 04.06.2015р., а відтак неможливим було його підписання сторонами саме 02.06.2015р.  При цьому, вказаний акт лише направлявся відповідачу, а не складався безпосередньо в приміщенні будівлі, тому і відповідна комісія не збиралась для прийняття спірної будівлі та передачі її згідно акта прийому-передачі здійснено не було.  А оскільки відповідно до ч. 1 ст. 532 ЦК України якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна, суди дійшли висновку, що вказаний акт не є доказом фактичної передачі об`єкта оренда відповідачем позивачу.

Проте Верховний Суд звертає увагу, що недотримання порядку повернення орендованого майна не є беззаперечним свідченням його фактичного неповернення відповідачем. 

Вказуючи, що неповернення спірного об`єкта підтверджується листом Одеської обласної державної адміністрації за №0115/6132сп від 06.11.2017р., в якому Управління повідомило прокуратуру про те, що ПАТ АБ «Порто-Франко» відмовляє представникам управління у безперешкодному доступі до пам`ятки культурної спадщини по вул. Пушкінська, 10, суди не перевірили доводи відповідача про вільний доступ позивачів до майна. Зокрема господарські суди обох інстанцій не надали оцінки доводам відповідача щодо зміни його місцезнаходження у зв`язку з закінченням договору оренди з 02.06.2015р., а саме на адресу м. Одеса, сул. Ольгіївська , 8 , а також тому, що саме відповідачем було направлено повідомлення орендарю про неможливість в подальшому займати орендоване приміщення, та тим доводам, що 20.01.2017р. був призначений аукціон з продажу майна, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська , 10 , а для проведення цього аукціону було укладено договір на проведення незалежної оцінки від 31.03.2016р. 

Ці обставини не перевірялись ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції.

Крім того суди попередніх інстанцій як доказ неповернення відповідачем майна визнали обставини перерахування в січні 2017р. відповідачем коштів за оренду відповідно до умов охоронно-орендного договору. Проте судами не встановлено, за що саме були перераховані вказані кошти, та чи можуть вони свідчити про користування майном за договором, який розірваний сторонами з 02.06.2015р. відповідно до Додаткової угоди № 7 до охоронно-орендного договору від 28.06.1993р. 

Як  вбачається з матеріалів даної справи, 04.05.2018р. у даній справі відбулося виїздне засідання за адресою вул. Пушкінська, 10 для огляду доказів за місце знаходження. Фототаблиця огляду доказів наявна в матеріалах справи - а. с. 226-228 т. 1. З протоколу від 04.05.2018р. вбачається, що колегія суддів перевірила наявні входи, які були зачинені, ознаки ведення діяльності у будівлі відсутні. 

Проте судами попередніх інстанцій при ухвалені судових рішень не надано належної оцінки вказаним обставинам.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, в редакції, чинній на момент ухвалення рішення у даній справі, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006р.). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 

Верховний Суд вважає, що ті доводи, які наводив відповідач при розгляді даної справи в судах першої і апеляційної інстанцій, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від суду першої та апеляційної інстанцій їх повного дослідження, надання їм оцінки і відображення у судових рішеннях.

Сукупність вищезазначених фактів вимагає направлення справи до суду першої інстанції для нового розгляду даної справи.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  та дії, які повинен виконати суд першої інстанції при новому розгляді

Виходячи з вищевикладеного, з дотриманням передбачених ГПК України меж перегляду судових рішень, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене вище в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно дослідити докази у справі з урахуванням їх належності, перевірити доводи, на які посилаються учасники справи та встановити наявність/відсутність підстав для розгляду поданого прокурором позову та  задоволення позовних вимог. 

За результатами розгляду даної справи господарському суду слід здійснити розподіл судових витрат згідно з нормами процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Порто - Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто - Франко" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2018р. та постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від  01.04.2019р. у справі №916/2794/17 скасувати.

Справу №916/2794/17 передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. О. Мамалуй

Судді                                                                                                       Н. М. Губенко

                                                                                                         О. А. Кролевець