ПОСТАНОВА
Іменем України

20 червня 2019 року 
Київ

справа №755/1623/16-а
адміністративне провадження №К/9901/12236/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Уханенка С.А., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №755/1623/16-а
за позовом  ОСОБА_1 до першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Войналовича Максима Вікторовича, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , представника громадянки Афганістану ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року (ухвалену у складі головуючого судді Виниченко Л.М.) та на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Шелест С.Б., суддів: Мацедонська В.Е., Лічевецький І.О.) 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог заяви 
1.          У січні 2016 року громадянка Афганістану ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії першого заступника начальника ГУ ДМС України в м. Києві Войналовича М.В. щодо накладення на неї адміністративного стягнення та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №ПН МКМ 069257 від 12 січня2016 року.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки позивач протягом усього часу перебування в Україні сумлінно та добросовісно дотримувалася вимог чинного законодавства щодо дотримання строків оскарження шляхом своєчасного звернення до відповідних державних органів. Вона не з власної вини, а внаслідок несвоєчасного отримання рішення суду, а також внаслідок суттєвих складнощів мовного бар`єру не до кінця зрозуміла необхідну послідовність своїх дій у відносинах з відповідачем. 
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові не зазначено серію та номер службового посвідчення, чим можна було б підтвердити повноваження для винесення постанови та притягнення її до адміністративної відповідальності. Також у протоколі йдеться безпідставне посилання на порушення постанови Кабінету Міністрів України  №150 від 15 лютого 2012 року, оскільки дана постанова не має жодного відношення щодо її дій чи бездіяльності.
Також відповідачем не було прийнято до уваги та не з`ясовано ступінь її вини, несвоєчасність отримання постанови Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року, обставин, що пом`якшують відповідальність, малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, збіг обставин, її матеріальне становище та сімейний стан.
Короткий зміст рішень суду І інстанції
3.          28 березня 2016 року Дніпровський районний суд м. Києва вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Войналовича Максима Вікторовича, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити..
4.          Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вчинене позивачем адміністративне правопорушення відповідає обраній відповідачем мірі відповідальності; позивачем не доведено вчинення своєчасних дій щодо продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
5.          23 червня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу громадянки Афганістану ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.16р. у справі №755/1623/16-а - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.16р. у справі №755/1623/16-а - без змін. 
6.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
7.          13 липня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , представника громадянки Афганістану ОСОБА_1 .  
У касаційній скарзі касатор просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року. Прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_2 представника позивача громадянки Афганістану ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року.
8.          30 січня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.    
9.          За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05 червня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючий суддя), Радишевська О.Р., Уханенко С.А. на підставі розпорядження заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 30 травня 2019 року №531/0/78-19.
10.          Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві надало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
11.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (представника позивача у справі):
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.
ОСОБА_2 , представник громадянки Афганістану ОСОБА_1 , зазначає, що вчинене адміністративне правопорушення, як-то проживання на території України за документами, термін дії яких закінчився, є малозначним та таким, що не потягло за собою будь-яких наслідків, що негативно вплинули б на громадський порядок, безпеку тощо, відтак не відповідає обраній мірі відповідальності. Позивачем вживалися заходи щодо узаконення її перебування на території держави шляхом оскарження в судовому порядку рішення міграційної служби про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
12.          Доводи, викладені у запереченні на касаційну скаргу (відповідача у справі) 
Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті судами першої та  апеляційної інстанцій правомірно, а тому відсутні підстави для їх скасування.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
13.           Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  рішенням Державної міграційної служби України від 16 січня 2015 року № 778-14 ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказане рішення позивачем було оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва, яким 30 червня 2015 року постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
14.          Не погоджуючись з вказаним судовим рішення, позивач оскаржила його до суду апеляційної інстанції. Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та 25 серпня 2015 року апеляційну скаргу було повернуто позивачу внаслідок не усунення визначених судом недоліків. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_1 була відхилена, а ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року залишена без змін.
15.          У зв`язку із судовим оскарженням рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачу була видана довідка про звернення за захистом в Україні №005092 строком дії до 10 листопада 2015 року.
16.          12 січня 2016 року позивач звернулася до ГУ ДМС України за продовженням дії довідки. Того ж дня співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ 069257.
17.          На підставі вказаного протоколу першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві Войналовичем М.В. було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 203 КУпАП за порушення статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та постанови Кабінету Міністрів України №150 від 15 лютого 2012 року (перебування на території держави за документами, термін дії яких скінчився 10 листопада 2015 року), у зв`язку з чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
18.          Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернулася із даними позовом до суду.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
19.           Конституція України.
Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.          Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частина перша статті 9. Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Частина третя статті 9. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
22.          Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649, зареєстровані в Мін`юсті України 05 жовтня 2011 року за №1146/19884.
Пункт 2.5. У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4).
Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
23.          Кодекс України про адміністративні правопорушення, введений           в дію з 1 червня 1985 року постановою Верховної Ради Українcької РСР від 7 грудня 1984 року №8074-X (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частина перша статті 203. Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
25.          Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи,  колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та  апеляційної інстанцій про відмову у задоволені позовних вимог.
26.          Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи,  накладення ГУ ДМС України адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн (30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) відповідає вчиненому позивачем адміністративному правопорушенню.
27.          Позивачем не надано доказів того, що несвоєчасне звернення до міграційної служби за продовженням строку дії довідки мало місце у зв`язку з непереборними обставинами чи іншими поважними причинами.
28.          У даному випадку, до позивача застосовано мінімальний розмір штрафу передбачений за вчинене адміністративне правопорушення, а тому доводи касатора про те, що обрана міра відповідальності не відповідає вчиненому адміністративному правопорушенню - безпідставні.
29.          Виходячи зі змісту протоколу та пояснень представника позивача вбачається, що протокол складений в присутності позивача, її адвоката та перекладача, при цьому надавалися пояснення по суті, ОСОБА_1 були роз`яснені права, повідомлялося про час розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчать особисті підписи позивача, надана можливість надати письмові пояснення, які викладені безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення.
30.          Позивачем не було надано доказів того, що для продовження дії довідки вона зверталася до відповідача до закінчення терміну її дії. 10 листопада 2015 року, а також, що на той час та на час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення нею надавалися документи на підтвердження перебування у провадженні cуду її позовної заяви про оскарження рішення ДМС про відмову у визнанні біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту.
31.          З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, обставини вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, при цьому відповідачем застосоване стягнення у межах даної норми закону, а саме штраф у мінімальному розмірі.
32.          Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
33.          З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
VI. Судові витрати
34.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_2 , представника громадянки Афганістану ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2.          Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у справі №755/1623/16-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О. В. Кашпур          

Судді                                                                                           О. Р. Радишевська

                                                                                          С.А. Уханенко