Постанова 
Іменем України                                       
 
22 травня 2019 року 
 
м. Київ
 
справа № 205/5771/16-ц
 
провадження № 61-3832св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
 
позивачі:  ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та як опікун в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - Дніпропетровська міська рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, 
у складі судді Басової Н. В., від 05 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О., від 22 січня 2019 року.
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та як опікун в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» (далі - КЖЕП «Центральний»), про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання.
 
Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 1992 року дирекцією і комітетом профспілки орденів Леніна та Жовтневої революції металургійного заводу ім. Петровського було прийнято постанову 
№ 280 щодо вселення ОСОБА_1 з двома дітьми, у квартиру АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі вона проживає з 1992 року по теперішній час, постійно сплачує житлово-комунальні послуги. Разом з нею у зазначеній квартирі проживають онуки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,                    ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Красногвардійської районної у 
м. Дніпропетровську ради від 19 квітня 2013 року позивача призначено піклувальником неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, та визначено місце проживання з піклувальником за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року у справі № 204/4426/15-ц ОСОБА_2 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено позивача його опікуном. Факт проживання позивача із онуками без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується довідкою КЖЕП «Центральний» від 18 травня 2015 року. До 2004 року будинок АДРЕСА_1 знаходився на балансі металургійного заводу ім. Петровського, а у 2004 році переданий на обслуговування КЖЕП «Центральний». Ураховуючи те, що будинок, у якому позивач з онуками фактично зареєстровані, знаходиться в аварійному стані та є непридатним для проживання, реалізувати своє право на житло шляхом приватизації відповідної частини квартири з об`єктивних причин немає можливості. У той же час позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, в якій вони фактично мешкають протягом тривалого часу.
 
Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 та право на реєстрацію місця проживання у зазначеній квартирі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки будинок АДРЕСА_1 перебуває у санітарно-захисній зоні, ордер на спірну квартиру позивачам не надавався, договір найму не укладався на підставі статті 50 ЖК УРСР, тому підстави для визнання за позивачами права користування спірною квартирою та права на реєстрацію місця їх проживання у ній відсутні.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що з 30 квітня 2013 року позивачі зареєстровані та проживають у квартирі 
АДРЕСА_4 . Квартира АДРЕСА_1 Дніпро була надана ОСОБА_1 для проживання без реєстрації, оскільки вона працювала двірником на заводі ім. Петровського. Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій встановили лише відсутність у позивачів ордера на спірну квартиру та наявність реєстрації за іншою адресою, залишивши поза увагою той факт, що ОСОБА_1 проживає у зазначеній квартирі з 1992 року по теперішній час, а рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 квітня 2013 року визначено місце проживання позивачів у квартирі 
АДРЕСА_1 . Суди не встановили, що позивачі не мають іншого житла, вони зареєстровані у будинку, який знаходиться в аварійному стані та майже зруйновано. Суди дійшли безпідставного висновку про те, що будинок знаходиться у санітарно-захисній зоні, не перевірили інформацію КЖЕП «Центральний» про зареєстрованих осіб у спірному будинку. Суди порушили право позивачів на житло.
 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
 
28 березня 2019 року справу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі постанови дирекції та комітету профспілки орденів Леніна та Жовтневої революції металургійного заводу імені Петровського 
від 29 липня 1992 року № 280 ОСОБА_1 дозволено вселення без реєстрації у дві кімнати житловою площею 28 кв. м квартири АДРЕСА_1 у санітарно-житловій зоні заводу (а. с. 17).
 
Будинок АДРЕСА_1 був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 травня 2004 року № 1435 на баланс КЖЕП «Центральний» (а. с. 20).
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 26 грудня 2012 року у справі № 419/5169/2012 ОСОБА_6 позбавлена батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , 1996 року народження, та ОСОБА_3 , 1998 року народження 
(а. с. 14-15).
 
Рішенням виконавчого комітету Красногвадійської районної у 
м. Дніпропетровську ради від 19 квітня 2013 року № 77 призначено ОСОБА_1 піклувальником неповнолітніх онуків: ОСОБА_3 , 
1998 року народження,  ОСОБА_2 , 1996 року народження, яким надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування; визначено місце проживання дітей разом з піклувальником у квартирі АДРЕСА_1 . за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 17 грудня 2015 року у справі № 204/4426/15-ц ОСОБА_2 , 1996 року народження, визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та  призначено ОСОБА_1 його опікуном (а. с. 9-10).
 
Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 фактично проживають у квартирі №  
АДРЕСА_1 , а зареєстровані у квартирі АДРЕСА_4 з 2013 року.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позивач була вселена до спірної квартири без ордера та договору найму, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 26 червня 1980 року № 447 будинок АДРЕСА_1 увійшов до санітарно-захисної зони заводу ім. Петровського. Згідно з протоколом президії Кабінету Міністрів України від 11 січня 1986 року № 10 реєстрація громадян та видача ордерів у житлових будинках, які увійшли до санітарно-захисних зон підприємств, заборонена (а. с. 29).

 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
 
За змістом статті 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Частиною першою статті 58 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
 
Відповідно до частини першої статті 50 ЖК УРСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним відповідно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.
 
Згідно зі статтею 114 ЗК України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.
 
У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.
 
Правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України.
 
Відповідно до частин першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
 
Вирішуючи спір та поклавши в основу відсутність у позивачів ордера на вселення та договору найму на спірну квартиру, оскільки будинок перебуває у санітарно-захисній зоні заводу, в якій заборонено реєстрацію місця проживання громадян та видача ордерів на житлові будинки на підставі протоколу президії Кабінету Міністрів України від 11 січня 1986 року № 10, судапеляційної інстанції не звернув увагу на те, що будинок АДРЕСА_1 у 2004 році був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, не перевірив чи змінювався правовий режим земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок після передачі його на баланс ЖКЕП «Центральний», не надав правової оцінки листу ЖКЕП «Центральний» від 06 березня 2017 року № 67 
(а. с. 69-70), в якому зазначено зареєстрованих осіб у спірному будинку, не перевірив на якій підставі мешканці будинку буди вселені до нього та зареєстровані у квартирах будинку, не звернув увагу на те, що зареєстровані особи відсутні лише у квартирі НОМЕР_1 , в якій проживають позивачі, та у квартирі НОМЕР_2 , не встановив термін проживання позивачів у зазначеній квартирі, наявність у них у власності або у користуванні іншого придатного для проживання житла, не перевірив доводи позивачів стосовно аварійного стану квартири, в якій зареєстроване їх місце проживання, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким було повністю відмовлено у задоволенні позову. 
 
Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, неможливо.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Оскільки апеляційний суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, ухвалена у справі постанова суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані в цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Б. І. Гулько
 
        Є. В. Синельников
 
        С. Ф. Хопта