Постанова
Іменем України                                       
17 липня 2019 року
м. Київ
справа № 2-781/08
провадження № 61-31873св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шельпахівська сільська рада Христинівського району Черкаської області,
особа, яка подала апеляційну і касаційну скаргу, - ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Фетісової Т. Л., від 27 липня 2017 року.
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2008 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шельпахівка Христинівського району Черкаської області помер її батько ОСОБА_5 . Позивач вказала, що здійснила його поховання та вступила в управління спадковим майном, заволодівши належним йому державним актом на право приватної власності на землю площею 3,3 га, вартістю 46 665, 79 грн, серії НОМЕР_1 , виданим Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 12 листопада 2001 року, та свідоцтвом про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2 , виданим Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 07 грудня 2005 року, на суму 8 774, 00 грн. 
Враховуючи положення статті 549 ЦК України, в редакції 1963 року, позивач вважала себе особою, що прийняла спадщину, а із заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася. В подальшому позивач звернулася до державної нотаріальної контори Христинівського районного нотаріального округу з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено з мотивів прийняття нового ЦК України та необхідності подання заяви про прийняття спадщини.
Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, визнати за нею право власності у порядку спадкування на земельну ділянку і майновий пай.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області, у складі судді Орендарчука М. П., від 27 серпня 2008 року позов  ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 3,3 га, вартістю 46 665, 79 грн, яка належала померлому відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 12 листопада 2001 року, зареєстрованого в книзі записів за № 456, а також на майновий пай на суму 8 774, 00 грн, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2 , виданого Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 07 грудня 2005 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги визнані відповідачами у повному обсязі, а тому в силу положень частини четвертої статті 174 ЦПК України, 2004 року, підлягають до задоволення у повному обсязі.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2008 року закрито.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не є стороною у справі, а судом не вирішено питання про її права та обов`язки, адже предметом цього спору є визнання права власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_1 , яка по суті є спадкоємцем             ОСОБА_5 , зокрема і за заповітом, а на момент розгляду справи суду апеляційної інстанції не було надано беззаперечних доказів на підтвердження порушення рішенням суду першої інстанції цивільних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_4 , як зазначалося нею в апеляційній скарзі, що є підставою для закриття апеляційного провадження у цій справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У серпні 2017 року  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року, а справу направити на новий апеляційний розгляд, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не в повному обсязі встановлено обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення. Про судове рішення суду першої інстанції заявникам не було відомо. Заявники посилаються на те, що оскарженим рішенням районного суду безпосередньо порушуються їхні права, як спадкоємців першої черги. Посилання апеляційного суду на наявність заповіту є безпідставним, оскільки позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування, як спадкоємець першої черги за законом.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 2-781/08 розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування призначено до судового розгляду.
 
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу
У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що наведенні у касаційній скарзі доводи не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2008 року позов  ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку площею 3,3 га, вартістю 46 665, 79 грн, яка належала померлому відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 12 листопада 2001 року, зареєстрованого в книзі записів за № 456, а також на майновий пай на суму 8 774, 00 грн, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2 , виданого Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 07 грудня 2005 року.
Не погодившись із вказаним рішенням,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку, в якій ОСОБА_4 посилалалсь на те, що її права, як спадкоємця першої черги порушенні оскарженим рішенням.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині апеляційних вимог ОСОБА_3 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2008 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої                статті 297 ЦПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині апеляційних вимог ОСОБА_4 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2008 року.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року закінчено підготовчі дії визначені статтею 301 ЦПК України, 2004 року, та призначено справу до судового розгляду відповідно до статті 302 ЦПК України, 2004 року.
Постановляючи оскаржену ухвалу від 27 липня 2017 рокупро закриття провадження у справі, Апеляційний суд Черкаської області, керуючись положеннями статей 292, 297 ЦПК України, виходив із того, що          ОСОБА_4 не є стороною у справі, а оскарженим рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про її права та обов`язки.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині апеляційних вимог ОСОБА_4 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шельпахівської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Прийнявши до провадження апеляційну скаргу в частині апеляційних вимог ОСОБА_4 , яка є єдиною із спадкоємців першої черги, не залученою до участі у справі, апеляційний суд провів підготовчі дії до розгляду справи по суті, визначені статтею 301 ЦПК України, 2004 року, та в порядку             статті 302 ЦПК України, 2004 року, призначив справу до судового розгляду, про що свідчить ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року.
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_4 посилалася на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шельпахівка Христинівського району Черкаської області її батька ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку в установленому порядку, шляхом вступу в управління майном прийняли спадкоємці першої черги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що рішення суду першої інстанції не стосуються прав ОСОБА_4 та остання не має права на апеляційний перегляд рішення районного суду.
Апеляційним судом не враховано, що звертаючись до суду першої інстанції із позовом до спадкоємців першої черги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 , посилаючись на положення статті 549 ЦК Української РСР, 1963 року, просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_5 , як за такою, що фактично  вступила в управління та володіння спадковим майном. До участі у справі ОСОБА_4 , яка також є спадкоємцем першої черги, залучено не було, а тому доводи останньої про те, що оскаржене рішення районного суду впливає на її права, як спадкоємця першої черги, є обґрунтованими.
Апеляційним судом також не було враховано тієї обставини, що звертаючись до суду першої інстанції, позивач не посилалася на наявність заповіту, складеного щодо спадкового майна на її користь, а мотивувала свої вимоги (які були визнанні відповідачами) тим, що фактично вступила у володіння та користування спадковим майном після смерті батька.
Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення районного суду,        ОСОБА_4 посилалася на порушення її прав, як спадкоємця першої черги, які є рівними разом із правами інших спадкоємців, однак її не було залучено до участі у справі на відмінну від інших спадкоємців, які визнали позов, а тому закриття апеляційного провадження у справі з підстав, визначених апеляційним судом, є неправильним.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали чи постанови, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню. 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , ОСОБА_4  задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович